גוספלאן
![]() | |
המטה המרכזי לשעבר של הגוספלאן במוסקבה, היום מתכנסת בו הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית | |
מידע כללי | |
---|---|
מדינה | ברית המועצות |
משרד אחראי | ממשלת ברית המועצות |
סוכנות אם | מועצת השרים של ברית המועצות |
תאריך הקמה | 22 בפברואר 1921 |
תאריך פירוק | 1 באפריל 1991 |
מטה מרכזי | מוסקבה |
![]() ![]() |
ועד התכנון הממשלתי, הידוע גם בדרך כלל כגוספלאן (ברוסית: Госплан)[1] הייתה הסוכנות הממשלתית אשר הייתה אחראית לתכנון המרכזי של הכלכלה בברית המועצות. הסוכנות הממשלתית נוסדה ב-1921 והתקיימה עד להתפרקות ברית המועצות ב-1991, מטרתה העיקרית של הגוספלאן הייתה ליצור ולנהל את תוכניות החומש אשר שלטו על הכלכלה הסובייטית.
היסטוריה
[עריכת קוד מקור | עריכה]רקע כלכלי
[עריכת קוד מקור | עריכה]תקופת מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה ישר לאחר מכן היוותה תקופה של קריסה כלכלית מדומת. הייצור והחלוקה של הסחורות החיוניות הוקשה באופן חמור מכיוון שמפעלים רבים נסגרו ובערים מרכזיות כמו פטרוגראד (כיום סנקט פטרבורג) האוכלוסייה הצטמצמה. זאת מכיוון שהרבה מהתושבים העירוניים חזרו לאזורים החקלאיים בפריפריה כדי לתבוע זכות על אדמה כאשר האדמות יחולקו כדי להימנע ממחסור בתעסוקה, מחסור באוכל, ומחסור בדלקים. עד 1919, היפר-אינפלציה התחילה, ובכך הקשתה על המערכת הכלכלית של רוסיה הסובייטית לתוך קריסה טוטאלית.
כדי להתאים למצב הנוראי ששרר במדינה, התפתחה מערכת כלכלית חדשה כדי לנסות להתאים למצב. המערכת הזאת תיזכר בהיסטוריה כקומוניזם מלחמתי. מועצת ההגנה של הפועלים והאיכרים, מועצה ממשלתית, נחפזה, תוך כדי שהיא מתמודדת עם צווארי בקבוק כלכליים, במאמץ מטורף לנסות לקיים את מה שנשאר מהתעשייה הרוסית בשם הצבא האדום, אשר שקע במאמץ מלחמתי עם התנועה האנטי-בולשביקית של הצבא הלבן, שנתמך על ידי ההתערבות הצבאית הזרה של הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, ארצות הברית, ומדינות אחרות. באזורים הכפריים, דרישות מזון, אשר נתמכו על ידי כוחות ברוטאליים, התרחשו תחת חסות קומיסריאט החקלאות העממי. (אשר לאחר מכן שונה שמו למשרד החקלאות והמזון)
באמצע הכאוס הזה הרעיון של תכנון כלכלי ארוך-טווח נשאר חלום אוטופי, בשנים הראשונות לקיומה של רוסיה הסובייטית. הרעיון הזה גרר תשומת לב רצינית רק ב-1920, לאחר שמלחמת האזרחים החלה להסתמן בניצחון של הבולשביקים. במרץ 1920 למועצת ההגנה של הפועלים והאיכרים ניתן שם חדש - מועצת העבודה וההגנה - ומשימת תכנון רחבה הרבה יותר.[2]
המועצה נוסדה כוועדה של הסובנארקום, כדי שתובל על ידי הקומיסרים העממיים בעצמם, נציג של האיגודים המקצועיים הרוסים, וראש הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה.[3] על המועצה הונחה התפקיד ליצור תוכנית כלכלית אחת עבור רוסיה הסובייטית ולכוון לכך שהקומיסארים העממיים יפקחו כדי להשלים את התוכנים, זאת הייתה הפעם הראשונה שלרוסיה הייתה תוכנית כלכלית כללית עם יעדים ברורים. כמו שההיסטוריון א.ה קר הבחין.[3]
ועד התכנון הממשלתי, אשר היה ידוע גם כ"גוספלאן" נוסד כתת-מועצה מייעצת קבועה למועצת העבודה וההגנה, אשר לו ניתנה המטלה של יצירת תוכנית כלכלית מפורטת ומתן המלצות על ידי מומחים למקבלי ההחלטות במועצת העבודה וההגנה.[4]
ייסודה
[עריכת קוד מקור | עריכה]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/31/The_Soviet_Union_1972_CPA_4087_stamp_%28Gleb_Krzhizhanovsky_%281872-1959%29%2C_Scientist_and_Co-worker_with_Lenin_%28Birth_Centenary%29%29.jpg/200px-The_Soviet_Union_1972_CPA_4087_stamp_%28Gleb_Krzhizhanovsky_%281872-1959%29%2C_Scientist_and_Co-worker_with_Lenin_%28Birth_Centenary%29%29.jpg)
הגוספלאן נוסד רשמית על ידי צו הסובנארקום, מ-22 בפברואר 1921.[5] באופן אירוני, הצו אושר באותו יום שבו התפרסמה כתבה שנכתבה על ידי המנהיג הסובייטי ולדימיר איליץ' לנין בפראבדה שבה ביקר את תומכי "התוכנית הכלכלית היחידה" עבור "דיבורי הסרק" ו"הדקדקנות המשעממת" שלהם וטען שתוכנית גואלרו לחשמול הלאומי הייתה "עבודה רצינית על שאלת התוכנית הכלכלית היחידה".[5] עם זאת, חברים אחרים של הסובנארקום היו אופטימיים יותר. לנין הפסיד בטיעונו נגד הקמת מוסד נוסף לתכנון, הגוספלאן. כצעד פשרה, ראש תוכנית גואלרו, גלב קרז'יז'אנובסקי מונה להיות ראש הגוספלאן גם כן.[5]
בהתחלה הגוספלאן תפקד כגוף מייעץ,[4] צוותה כלל רק 34 אנשים בזמן השקתו באפריל 1921.[6] אותם עובדים נבחרו לפי בסיס ההתמחות האקדמית שלהם במגזרים מיוחדים בתעשייה, רק שבעה מהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.[6]
מהר מאוד הגוספלאן נהיה תומך בירוקרטי מוביל לתכנון מרכזי והשקעה נרחבת בתעשייה הכבדה, בהשפעת ליאון טרוצקי, אחד מהאישים הפוליטיים הבולטים בסוכנות.[7] ביוני 1922 צו חדש הרחיב עוד יותר את תחום הפעילות של הגוספלאן, ובכך הנחה את הסוכנות ליצור גם תוכניות ייצור "לטווח הארוך" וגם תוכניות ייצור "מיידיות".[7]
התהוות
[עריכת קוד מקור | עריכה]מתחים המשיכו בין הנארקומפין (משרד הפיננסים של רוסיה הסובייטית) והגוספלאן בתקופת הנא"פ, בזמן שהנארקומפין המליץ על ייצוא מוגבר של תבואה כאמצעי תמיכה במטבע על ידי איזון הייצוא והייבוא ובאותו זמן חיזוק השגשוג של האיכרים. בזמן שהגוספלאן הייתה תומכת עיקרית של מזון זול התפתחות מתוכננת של התעשייה.[8]
במשך 1925 הגוספלאן התחיל ליצור תוכניות כלכליות שנתיות, אשר נודעו כ"מספרי שליטה" (контрольные цифры).
עבודת הגוספלאן עברה תיאום עם דירקטוריון הסטטיסטיקה המרכזי של ברית המועצות, הקומסריאט העממי של הכלכלה, והסובייט העליון של הכלכלה הלאומית, ומאוחר מכן עם הגוסבנק וועד האספקה הממשלתי (גוססנאב).
תוכנית חומש
[עריכת קוד מקור | עריכה]עם השקתם של תוכניות החומש ב-1928, הגוספלאן נהיה אחראי עבור יצירתן וניהולן לפי היעדים אשר הוכרזו על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
במשך שנות השלושים, דירקטוריון הסטטיסטיקה אוחד לתוך הגוספלאן, וב-3 בפברואר 1931 הגוספלאן נהיה גוף הכפוף לסובנארקום.
במאי 1955 הגוספלאן חולק לשתי ועדות: הוועד הממשלתי לתכנון מתקדם של מועצת השרים של ברית המועצות, והועד לתכנון כלכלי עכשווי של מועצת השרים של ברית המועצות.
בניין המטה המרכזי של הגוספלאן היה הבניין אשר משמש היום לדומה הממלכתית של רוסיה, במוסקבה.
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- גוספלאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ The word "Gosplan" is an abbreviation of Gosudarstvenniy Komitet po Planirovaniyu (Государственный комитет по планированию, "State Committee for Planning".)
- ^ Alec >Nove, An Economic History of the USSR. New Edition. London: Penguin Books, 1989; pg. 61.
- ^ 1 2 E.H. Carr, A History of Soviet Russia: The Bolshevik Revolution, 1917-1923: Volume 2. London: Macmillan, 1952; pg. 375.
- ^ 1 2 Maurice Dobb, Russian Economic Development Since the Revolution. New York: E.P. Dutton, 1928; pg. 241; fn. 1.
- ^ 1 2 3 Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 376.
- ^ 1 2 Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 377.
- ^ 1 2 Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 379.
- ^ Carr, The Interregnum, pp. 13-14.