Washington Open er en tennisturnering, som hvert år i starten af august bliver spillet på hardcourt -baner i William H.G. FitzGerald Tennis Center i Rock Creek Park i Washington D.C. , USA . Washington Open er en del af ATP Tour i kategorien ATP Tour 500 og WTA Tour i kategorien WTA 500 . Turneringen er endvidere en del af US Open Series , der samler en del af optaktsturenringerne til US Open . Fra 2012 blev turneringen markedsført under navnet Citi Open på grund af et navnesponorat fra banken Citi , og i 2023 blev titelsponsoratet udvidet til også at omfatte investeringfonden Mubadala , og samtidig ændredes navnet til Mubadala Citi DC Open .
I herresingle er Andre Agassi indehaver af rekorden for flest titler med 5 (1990–91, 1995, 1998–99) og flest finalepladser med 6 (tabt finale i 2000 ). Han deler endvidere rekorden for flest titler i træk (2) med Michael Chang (1996–97), Juan Martín del Potro (2008–09) og Alexander Zverev (2017–18). I damesingle er Magdaléna Rybáriková den eneste spiller med to titler (2012–13) og deler rekorden for flest finalepladser (2) med Anastasija Pavljutjenkova , der tabte finalen i både 2012 og 2015 . I herredoublerækken deler Marty Riessen (1971–72, 1974, 1979) samt Bob og Mike Bryan (2005–07, 2015) rekorden for flest titler (4), men Bryan-brødrene er de eneste med tre titler i træk. Bryan-brødrene har også rekord for flest finalepladser (6, tabte finaler i 2001–02) sammen med Raúl Ramírez (vinder i 1976, 1981–82, tabende finalist i 1975, 1978–79). I damedouble er Shuko Aoyama (2012–14, 2017) den eneste spiller med fire titler, den eneste med tre titler i træk og den eneste med fem finalepladser (tabte finalen i 2016).
Turneringen blev etableret i 1969 af Arthur Ashe sammen med Donald Dell og John A. Harris ,[ 1] og i perioden 1969 -81 blev den spillet under navnet Washington Star International . Fra 1982 til 1992 var navnet Sovran Bank Classic , og i 1983 Newsweek Tennis Classic , hvorefter man gik over til Legg Mason Tennis Classic fra 1994 til 2011 . Indtil 1986 blev kampene afviklet udendørs på grusbaner , men siden da er turneringen afviklet på hardcourt som optakt til US Open .
Kvindernes rækker blev spillet for første gang i 2011 i College Park , Maryland under navnet Citi Open , og fra sæsonen 2012 besluttede ATP Tour og WTA Tour at fusionere de to turenringer til et samlet stævne, hvilket medførte, at kvindernes kampe blev flyttet til William H.G. FitzGerald Tennis Center , og at Citi overtog navnesponsoratet fra Legg Mason .[ 2] I 2023 blev kvinderækkerne i Silicon Valley Classic fusioneret ind i Washington Open, hvorved den opnåede WTA 500 -status og dermed blev den første fælles turnering for mænd og kvinde med ATP 500 og WTA 500 -status. Turneringen fik dog kritik for, at de ikke samtidig indførte ens præmiepenge for mænd og kvinder.[ 3]
I 2015 droppede Washington Open sin deltagelse i US Open Series . Da ESPN overtog tv-rettighederne til US Open fra og med 2015 , overtog stationen samtidig de eksklusive hjemlige tv-rettigheder til alle turneringerne i US Open Series . Stationen lovede imidlertid kun mindst fire timers dækning på ESPN2 (i 2014 blev dækningen delt mellem ESPN og Tennis Channel ),[ 4] mens resten blev henvist til streaming på ESPN3 . Donald Dell kritiserede ESPN for at bruge ESPN3 til at købe sportsrettigheder uden intention om at sende dem på tv, og han udtalte "If you're running a tournament, and it's two million dollars, and sponsorship money in the six million to eight million dollar range, you've got sponsors that don't want to be having only four or six hours on television." Resultatet blev, at Citi Open trak sig fra US Open Series , så turneringen kunne indgå en ny aftale med Tennis Channel . Den fireårige kontrakt til en værdi af $ 2,1 millioner inkluderede 171 timers tv-dækning for hele turneringsugen, og finansiering af forbedrede faciliteter, herunder en anden tv-dækket bane.[ 5] [ 6]
I 2019 blev ejerskabet af turneringen overtaget af forretningsmanden Mark Ein , og Citi Open vendte tilbage som en del af US Open Series . Tennis Channel opnåede en femårig forlænge af sine medierettigheder.[ 7]
Den amerikanske legende, Arthur Ashe , vandt turneringen i 1973 .
Andre Agassi er den eneste spiller med fem titler.
Aleksandr Dolgopolov vandt titlen i 2012 .
Gaël Monfils vandt finalen i 2016 mod Ivo Karlović .
Alexander Zverev med trofæet efter at have vundet titlen i 2018 .
år
Vinder
Finalist
Finaleresultat
1969
Thomaz Koch
Arthur Ashe
7–5, 9–7, 4–6, 2–6, 6–4
1970
Cliff Richey
Arthur Ashe
7–5, 6–1, 6–2
1971
Ken Rosewall
Marty Riessen
6–2, 7–5, 6–1
1972
Tony Roche
Marty Riessen
3–6, 7–6, 6–4
1973
Arthur Ashe
Tom Okker
6–4, 6–2
1974
Harold Solomon
Guillermo Vilas
1–6, 6–3, 6–4
1975
Guillermo Vilas
Harold Solomon
6–1, 6–3
1976
Jimmy Connors
Raúl Ramírez
6–2, 6–4
1977
Guillermo Vilas (2)
Brian Gottfried
6–4, 7–5
1978
Jimmy Connors (2)
Eddie Dibbs
7–5, 7–5
1979
Guillermo Vilas (3)
Víctor Pecci Sr.
7–6(4), 7–6(3)
1980
Brian Gottfried
José Luis Clerc
7–5, 4–6, 6–4
1981
José Luis Clerc
Guillermo Vilas
7–5, 6–2
1982
Ivan Lendl
Jimmy Arias
6–3, 6–3
1983
José Luis Clerc (2)
Jimmy Arias
6–3, 3–6, 6–0
1984
Andrés Gómez
Aaron Krickstein
6–2, 6–2
1985
Yannick Noah
Martín Jaite
6–4, 6–3
1986
Karel Nováček
Thierry Tulasne
6–1, 7–6(4)
1987
Ivan Lendl (2)
Brad Gilbert
6–1, 6–0
1988
Jimmy Connors (3)
Andrés Gómez
6–1, 6–4
1989
Tim Mayotte
Brad Gilbert
3–6, 6–4, 7–5
1990
Andre Agassi
Jim Grabb
6–1, 6–4
1991
Andre Agassi (2)
Petr Korda
6–3, 6–4
1992
Petr Korda
Henrik Holm
6–4, 6–4
1993
Amos Mansdorf
Todd Martin
7–6(3), 7–5
1994
Stefan Edberg
Jason Stoltenberg
6–4, 6–2
1995
Andre Agassi (3)
Stefan Edberg
6–4, 2–6, 7–5
1996
Michael Chang
Wayne Ferreira
6–2, 6–4
1997
Michael Chang (2)
Petr Korda
5–7, 6–2, 6–1
1998
Andre Agassi (4)
Scott Draper
6–2, 6–0
1999
Andre Agassi (5)
Jevgenij Kafelnikov
7–6(3), 6–1
2000
Àlex Corretja
Andre Agassi
6–2, 6–3
2001
Andy Roddick
Sjeng Schalken
6–2, 6–3
2002
James Blake
Paradorn Srichaphan
1–6, 7–6(5), 6–4
2003
Tim Henman
Fernando González
6–3, 6–4
2004
Lleyton Hewitt
Gilles Müller
6–3, 6–4
2005
Andy Roddick (2)
James Blake
7–5, 6–3
2006
Arnaud Clément
Andy Murray
7–6(3), 6–2
2007
Andy Roddick (3)
John Isner
6–4, 7–6(4)
2008
Juan Martín del Potro
Viktor Troicki
6–3, 6–3
2009
Juan Martín del Potro (2)
Andy Roddick
3–6, 7–5, 7–6(6)
2010
David Nalbandian
Marcos Baghdatis
6–2, 7–6(4)
2011
Radek Štěpánek
Gaël Monfils
6–4, 6–4
2012
Aleksandr Dolgopolov
Tommy Haas
6–7(7), 6–4, 6–1
2013
Juan Martín del Potro (3)
John Isner
3–6, 6–1, 6–2
2014
Milos Raonic
Vasek Pospisil
6–1, 6–4
2015
Kei Nishikori
John Isner
4–6, 6–4, 6–4
2016
Gaël Monfils
Ivo Karlović
5–7, 7–6(6), 6–4
2017
Alexander Zverev
Kevin Anderson
6–4, 6–4
2018
Alexander Zverev (2)
Alex de Minaur
6–2, 6–4
2019
Nick Kyrgios
Daniil Medvedev
7–6(6), 7–6(4)
2020
Turnering aflyst pga. COVID-19-pandemien
2021
Jannik Sinner
Mackenzie McDonald
7–5, 4–6, 7–5
2022
Nick Kyrgios (2)
Yoshihito Nishioka
6–4, 6–3
2023
Daniel Evans
Tallon Griekspoor
7–5, 6–3
2024
Sebastian Korda
Flavio Cobolli
4–6, 6–2, 6–0
Yanina Wickmayer vandt titlen i 2016 .
Donna Vekić og Svetlana Kuznetsova ved præmieoverrækkelsen efter finalen i 2018 .
År
Vinder
Finalist
Finaleresultat
2011
Nadia Petrova
Shahar Pe'er
7–5, 6–2
2012
Magdaléna Rybáriková
Anastasija Pavljutjenkova
6–1, 6–1
2013
Magdaléna Rybáriková (2)
Andrea Petkovic
6–4, 7–6(2)
2014
Svetlana Kuznetsova
Kurumi Nara
6–3, 4–6, 6–4
2015
Sloane Stephens
Anastasija Pavljutjenkova
6–1, 6–2
2016
Yanina Wickmayer
Lauren Davis
6–4, 6–2
2017
Jekaterina Makarova
Julia Görges
3–6, 7–6(2), 6–0
2018
Svetlana Kuznetsova (2)
Donna Vekić
4–6, 7–6(7), 6–2
2019
Jessica Pegula
Camila Giorgi
6–2, 6–2
2020
Turnering aflyst pga. COVID-19-pandemien
2021
Ingen WTA-turnering
2022
Ljudmila Samsonova
Kaia Kanepi
4–6, 6–3, 6–3
2023
Coco Gauff
Maria Sakkari
6–2, 6–3
2024
Paula Badosa
Marie Bouzková
6–1, 4–6, 6–4
Vinderne i 2016 , Daniel Nestor og Édouard Roger-Vasselin .
År
Vindere
Finalister
Finaleresultat
1969
Patricio Cornejo Jaime Fillol
Robert Lutz Stan Smith
4–6, 6–1, 6–4
1970
Bob Hewitt Frew McMillan
Ilie Năstase Ion Țiriac
7–5, 6–0
1971
Tom Okker Marty Riessen
Bob Carmichael Ray Ruffels
7–6, 6–2
1972
Tom Okker (2) Marty Riessen (2)
John Newcombe Tony Roche
3–6, 6–3, 6–2
1973
Ross Case Geoff Masters
Dick Crealy Andrew Pattison
2–6, 6–1, 6–4
1974
Tom Gorman Marty Riessen (3)
Patricio Cornejo Jaime Fillol
7–5, 6–1
1975
Robert Lutz Stan Smith
Brian Gottfried Raúl Ramírez
7–5, 2–6, 6–1
1976
Brian Gottfried Raúl Ramírez
Arthur Ashe Jimmy Connors
6–3, 6–3
1977
John Alexander Phil Dent
Fred McNair Sherwood Stewart
7–5, 7–5
1978
Arthur Ashe Bob Hewitt (2)
Fred McNair Raúl Ramírez
6–3, 6–4
1979
Marty Riessen (4) Sherwood Stewart
Brian Gottfried Raúl Ramírez
2–6, 6–3, 6–4
1980
Hans Gildemeister Andrés Gómez
Gene Mayer Sandy Mayer
6–4, 7–5
1981
Raúl Ramírez (2) Van Winitsky
Pavel Složil Ferdi Taygan
5–7, 7–6(7), 7–6(6)
1982
Raúl Ramírez (3) Van Winitsky (2)
Hans Gildemeister Andrés Gómez
7–5, 7–6
1983
Mark Dickson Cássio Motta
Paul McNamee Ferdi Taygan
6–2, 1–6, 6–4
1984
Pavel Složil Ferdi Taygan
Drew Gitlin Blaine Willenborg
7–6, 6–1
1985
Hans Gildemeister (2) Víctor Pecci
David Graham Balázs Taróczy
6–3, 1–6, 6–4
1986
Hans Gildemeister (3) Andrés Gómez (2)
Ricardo Acioly César Kist
6–3, 7–5
1987
Gary Donnelly Peter Fleming
Laurie Warder Blaine Willenborg
6–2, 7–6
1988
Rick Leach Jim Pugh
Jorge Lozano Todd Witsken
6–3, 6–7, 6–2
1989
Neil Broad Gary Muller
Jim Grabb Patrick McEnroe
6–7, 7–6, 6–4
1990
Grant Connell Glenn Michibata
Jorge Lozano Todd Witsken
6–3, 6–7, 6–2
1991
Scott Davis David Pate
Ken Flach Robert Seguso
6–4, 6–2
1992
Bret Garnett Jared Palmer
Ken Flach Todd Witsken
6–2, 6–3
1993
Byron Black Rick Leach (2)
Grant Connell Patrick Galbraith
6–4, 7–5
1994
Grant Connell (2) Patrick Galbraith
Jonas Björkman Jakob Hlasek
6–4, 4–6, 6–3
1995
Olivier Delaître Jeff Tarango
Petr Korda Cyril Suk
1–6, 6–3, 6–2
1996
Grant Connell (3) Scott Davis (2)
Doug Flach Chris Woodruff
7–6, 3–6, 6–3
1997
Luke Jensen Murphy Jensen
Neville Godwin Fernon Wibier
6–4, 6–4
1998
Grant Stafford Kevin Ullyett
Wayne Ferreira Patrick Galbraith
6–2, 6–4
1999
Justin Gimelstob Sébastien Lareau
David Adams John-Laffnie de Jager
7–5, 6–7(2), 6–3
2000
Alex O'Brien Jared Palmer (2)
Andre Agassi Sargis Sargsian
7–5, 6–1
2001
Martin Damm David Prinosil
Bob Bryan Mike Bryan
7–6(5), 6–3
2002
Wayne Black Kevin Ullyett (2)
Bob Bryan Mike Bryan
3–6, 6–3, 7–5
2003
Jevgenij Kafelnikov Sargis Sargsian
Chris Haggard Paul Hanley
7–5, 4–6, 6–2
2004
Chris Haggard Robbie Koenig
Travis Parrott Dmitrij Tursunov
7–6(3), 6–1
2005
Bob Bryan Mike Bryan
Wayne Black Kevin Ullyett
6–4, 6–2
2006
Bob Bryan (2) Mike Bryan (2)
Paul Hanley Kevin Ullyett
6–3, 5–7, [10–3]
2007
Bob Bryan (3) Mike Bryan (3)
Jonathan Erlich Andy Ram
7–6(5), 3–6, [10–7]
2008
Marc Gicquel Robert Lindstedt
Bruno Soares Kevin Ullyett
7–6(6), 6–3
2009
Martin Damm (2) Robert Lindstedt (2)
Mariusz Fyrstenberg Marcin Matkowski
7–5, 7–6(3)
2010
Mardy Fish Mark Knowles
Tomáš Berdych Radek Štěpánek
4–6, 7–6(7), [10–7]
2011
Michaël Llodra Nenad Zimonjić
Robert Lindstedt Horia Tecău
6–7(3), 7–6(6), [10–7]
2012
Treat Conrad Huey Dominic Inglot
Kevin Anderson Sam Querrey
7–6(7), 6–7(9), [10–5]
2013
Julien Benneteau Nenad Zimonjić (2)
Mardy Fish Radek Štěpánek
7–6(5), 7–5
2014
Jean-Julien Rojer Horia Tecău
Sam Groth Leander Paes
7–5, 6–4
2015
Bob Bryan (4) Mike Bryan (4)
Ivan Dodig Marcelo Melo
6–4, 6–2
2016
Daniel Nestor Édouard Roger-Vasselin
Łukasz Kubot Alexander Peya
7–6(3), 7–6(4)
2017
Henri Kontinen John Peers
Łukasz Kubot Marcelo Melo
7–6(5), 6–4
2018
Jamie Murray Bruno Soares
Mike Bryan Édouard Roger-Vasselin
3–6, 6–3, [10–4]
2019
Raven Klaasen Michael Venus
Jean-Julien Rojer Horia Tecău
3–6, 6–3, [10–2]
2020
Turnering aflyst pga. COVID-19-pandemien
2021
Raven Klaasen Ben McLachlan
Neal Skupski Michael Venus
7–6(4), 6–4
2022
Nick Kyrgios Jack Sock
Ivan Dodig Austin Krajicek
7–5, 6–4
2023
Máximo González Andrés Molteni
Mackenzie McDonald Ben Shelton
6–7(4), 6–2, [10–6]
2024
Nathaniel Lammons Jackson Withrow
Rafael Matos Marcelo Melo
7–5, 6–3
Vinderne af damedoubletitlen i 2017 , Shuko Aoyama og Renata Voráčová .
År
Vindere
Finalister
Finaleresultat
2011
Sania Mirza Jaroslava Sjvedova
Olga Govortsova Alla Kudrjavtseva
6–3, 6–3
2012
Shuko Aoyama Chang Kai-chen
Irina Falconi Chanelle Scheepers
7–5, 6–2
2013
Shuko Aoyama (2) Vera Dusjevina
Eugenie Bouchard Taylor Townsend
6–3, 6–3
2014
Shuko Aoyama (3) Gabriela Dabrowski
Hiroko Kuwata Kurumi Nara
6–1, 6–2
2015
Belinda Bencic Kristina Mladenovic
Lara Arruabarrena Andreja Klepač
7–5, 7–6(7)
2016
Monica Niculescu Yanina Wickmayer
Shuko Aoyama Risa Ozaki
6–4, 6–3
2017
Shuko Aoyama (4) Renata Voráčová
Eugenie Bouchard Sloane Stephens
6–3, 6–2
2018
Han Xinyun Darija Jurak
Alexa Guarachi Erin Routliffe
6–3, 6–2
2019
Catherine McNally Coco Gauff
Maria Sanchez Fanny Stollar
6–2, 6–2
2020
Turnering aflyst pga. COVID-19-pandemien
2021
Ingen WTA-turnering
2022
Jessica Pegula Erin Routliffe
Anna Kalinskaja Catherine McNally
6–3, 5–7, [12–10]
2023
Laura Siegemund Vera Zvonarjova
Alexa Guarachi Monica Niculescu
6–4, 6–4
2024
Asia Muhammad Taylor Townsend
Jiang Xinyu Wu Fang-Hsien
7–6(0), 6–3