Operace Vojevůdce Rumjancev
Operace Vojevůdce Rumjancev | |||
---|---|---|---|
konflikt: Východní fronta | |||
![]() Mapa sovětského útoku | |||
Trvání | 3. – 28. srpna, 1943 | ||
Místo | poblíž Charkova, Ukrajina, SSSR | ||
Výsledek | Sovětské vítězství | ||
Strany | |||
| |||
Velitelé | |||
| |||
Síla | |||
| |||
Ztráty | |||
| |||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Operace Vojevůdce Rumjancev (též Bělgorodsko-charkovská operace) byla vojenská ofenzíva Rudé armády, jejíž závěrečná fáze se nazývá Čtvrtá bitva o Charkov. Byla pojmenována po ruském vojevůdci z 18. století Pjotru Rumjancevovi.
Ještě při probíhající Kurské bitvě zaútočila Rudá armáda 12. července 1943 na severu kurského výběžku na německá vojska a postupovala na Orel a Brjansk. Tato vojenská ofenzíva byla nazvána Operace Kutuzov. Na jihu kurského oblouku byla situace odlišná. Sovětská vojska sice zatlačila Němce od Prochorovky zpět, ale vzhledem k tomu, že zde měla prořídlé stavy zejména tankových vojsk, dále nepostupovala. Sovětům se však vojska v tomto úseku podařilo obnovit a doplnit již během měsíce července, a tak 3. srpna 1943 došlo k zahájení „Operace Vojevůdce Rumjancev“.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ee/Churchill_Mk_IV_Charkov_%C4%8Dervenec_1943.jpg/220px-Churchill_Mk_IV_Charkov_%C4%8Dervenec_1943.jpg)
Během prvního srpnového týdne probíhaly těžké boje, 5. srpna byl osvobozen Bělgorod, avšak Rudé armádě se nepodařilo prolomit nepřátelskou obranu takovým způsobem, aby došlo k zhroucení fronty. Německá tanková vojska se snažila manévrovým bojem zastavit sovětské tanky, ale sovětští tankoví velitelé se již od Němců naučili manévrovat s podobnou dovedností. Sovětům se podařilo uskutečnit vlom do německé obrany až 9. srpna. Sovětská útočná vojska byla rozdělena na dva směry – Voroněžský front se věnoval západnímu německému uskupení, Stepní front postupoval na Charkov. Němci se ve dnech 11. a 12. srpna snažili Rudou armádu postupující na Charkov zastavit, podnikali protiútoky, ale Sověti vrhli do útoku zálohy. Boje v prostoru Bogoduchova se protáhly až do 17. srpna. Další těžké boje se rozhořely u Achtyrky. 17. srpna byl zastaven postup Sovětů na Charkov, kteří stáli již před branami města. Rudá armáda však začala Charkov obkličovat a 22. srpna byl vydán rozkaz město opustit. V noci na 23. srpna byl zahájen ústup německých vojsk spojený s taktikou spálené země. Rudá armáda Charkov osvobodila 23. srpna, čímž tato vojenská operace skončila.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/Map_of_dnieper_battle_grand.jpg/220px-Map_of_dnieper_battle_grand.jpg)
Po této bitvě ztratilo nacistické Německo v Charkově velmi důležitý opěrný a komunikační bod a situace jeho vojsk na levobřežní Ukrajině se stala problematickou. Navíc prakticky již od 24. srpna začaly další útoky Rudé armády nejprve v oblasti řeky Mius, postupně i na dalších úsecích fronty. Začal tzv. „běh k Dněpru“ při kterém se německá vojska stahovala na západ do dalších obranných linií, ale vzhledem k pronásledování sovětskými vojsky se nedokázala nikde zachytit. Nakonec se Němci byli nuceni stáhnout až za řeku Dněpr na obrannou linii Panther-Wotan.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Frieser (2007) p. 154
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Události, historie 2. světové války, PhDr. Jiří Fidler, Ph.D, Řitka video (20. 3. 2013)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu bělgorodsko-charkovská operace na Wikimedia Commons
- Operace Rumjancev a německé protiútoky u Achtyrky a Bogoduchova srpen 43 Archivováno 12. 7. 2020 na Wayback Machine.