John Hanson (politik)
John Hanson | |
---|---|
![]() Americký politik John Hanson, autorství přisuzováno Johnu Hesseliusovi, kolem roku 1760 | |
Narození | 14. dubna 1721 Port Tobacco, Maryland |
Úmrtí | 15. listopadu 1783 Oxon Hill, Prince George's County, Maryland |
Národnost | americká |
Rodiče | Samuel Hanson a Elizabeth Story |
Děti | Alexander Contee Hanson Sr. |
Příbuzní | Samuel Hanson (sourozenec) Alexander Contee Hanson (vnuk) |
Profese | politik |
Podpis | ![]() |
Commons | John Hanson |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
John Hanson (14. dubna 1721, Maryland – 15. listopadu 1783, Maryland) byl americký politik a obchodník z Marylandu v době americké revoluce. V roce 1779 byl Hanson zvolen delegátem kontinentálního kongresu poté, co pracoval v nejrůznějších funkcích pro Patrioty v Marylandu. V roce 1781 podepsal Articles of Confederation poté, co také Maryland přistoupil k jejich ratifikaci. V listopadu 1781 byl zvolen prvním prezidentem Konfederačního kongresu (někdy se stylizoval do role prezidenta Spojených států v Kongresu). Z tohoto důvodu někteří z Hansonových životopisců tvrdí, že byl vlastně prvním držitelem úřadu prezidenta.[1]
Životopis
[editovat | editovat zdroj]John Hanson se narodil ve farnosti Port Tobacco v Charles County v provincii Maryland 14. dubna 1721. Zdroje publikované před genealogickou studií z roku 1940[2] někdy uváděly datum jeho narození jako 13. dubna[3] nebo jeho rok narození 1715.[4]
Hanson se narodil na plantáži zvané „Mulberry Grove“ do bohaté a prominentní rodiny.[5] Jeho rodiči byli Samuel (asi 1685–1740) a Elizabeth (Storey) Hanson (asi 1688–1764).[6] Samuel Hanson byl farmář, vlastnil více než 1 000 akrů (4,0 km²)[1] a zastával různé politické funkce, včetně dvou funkčních období v Marylandském Valném shromáždění.[3]
John Hansonův dědeček, také jménem John, přišel do Charlese County v Marylandu jako nevolník kolem 1661.[7] V roce 1876 spisovatel jménem George Hanson napsal, že John Hanson pocházel z rodiny švédsko-američanů a byl jedním ze čtyř švédských bratrů, kteří emigrovali do Nového Švédska v roce 1642.[7][8] Tento příběh byl často uváděn i v dalších letech, ale vědecký výzkum na konci 20. století ukázal, že John Hanson z této rodiny nepocházel.[7][9]
O Hansonově mládí je známo málo, pravděpodobně soukromě studoval.[10] Stejně jako jeho otec byl farmářem, majitelem otroků a veřejným činitelem. Často je uváděn jako John Hanson junior, aby byl odlišen od jiného muže stejného jména.
Kolem roku 1744 se oženil s Jane Contee (1728–1812), dcerou Alexandra Contee (1692–1740). John a Jane měli společně osm dětí, včetně:[1][6]
Jane Contee Hanson (1747–1781), která se provdala za Filipa Thomase (1747–1815)
Peter Contee Hanson (1748–1776),[6] který zemřel v bitvě o Fort Washington během americké revoluční války.
Alexander Contee Hanson senior (1749–1806), který se stal spisovatelem a pozoruhodným esejistou.[11] Alexander Hanson je někdy zaměňován se svým synem, Alexanderem Contee Hansonem juniorem (1786–1819), který se stal redaktorem novin a americkým senátorem.
Politická kariéra
[editovat | editovat zdroj]Hansonova politická kariéra začala v roce 1750 kdy byl jmenován šerifem okresu Charles County. V roce 1757 reprezentoval Charles County v dolní komoře Maryland General Assembly (generálního shromáždění). Pracoval zde více než dvanáct roků, byl aktivní v mnoha důležitých výborech.[1] Maryland byl proprietární kolonií a Hanson se spojil se stranou, která se postavila proti jakémukoli rozšíření moci proprietárních guvernérů na úkor zvolené dolní komory. Byl hlavním oponentem Stamp Act z roku 1765 a předsedal výboru, který vypracoval pokyny pro delegáty Marylandu na Stamp Act Congress. (Kontinentální kongres konaný v New Yorku od 7. října do 25. října 1765, známý jako Continental Congress of 1765 jako reakce na Stamp Act (Kolkový zákon (1765) a Townshend Act (Townshendovy zákony). Na protest proti Townshend Acts byl Hanson v roce 1769 jedním ze signatářů usnesení, které bojkotovalo britské dovozy, dokud nebyly tyto zákony zrušeny.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/78/Hanson%2C_John_%28bust%29%2C_1871_-_NARA_-_518070.jpg/220px-Hanson%2C_John_%28bust%29%2C_1871_-_NARA_-_518070.jpg)
Hanson změnil svůj postoj v roce 1769, sledoval zřejmě vlastní obchodní zájmy. Rezignoval na svou funkci v General Assembly, prodal svou půdu v okrese Charles County a přestěhoval se do okresu Frederick v západním Marylandu. Tam pracoval v různých funkcích, jako zástupce inspektora či šerifa, a také byl pokladníkem okresu.[1][6]
Když se vztahy mezi Velkou Británií a koloniemi dostaly do krize v roce 1774, stal se Hanson jedním z předních Patriotů ve Frederick County. Předsedal shromáždění, které přijalo rezoluci proti zákonu Boston Port Act.[1] V roce 1775 byl delegátem Maryland Convention (Marylandské úmluvy). S ostatními delegáty podepsal 26. července 1775 dokument Association of Freemen. Dokument vyjádřil naději na smíření s Velkou Británií, ale také vyzval k vojenskému odporu při vymáhání donucovacích zákonů (Intolerable Acts).[3]
Se vzrůstajícím nepřátelstvím mezi Británií a koloniemi Hanson předsedal ve Frederick County výboru Committees of Safety (výboru pro bezpečnost), což byla část organizace Patriotů, která převzala kontrolu nad místní správou. Hanson, zodpovědný za nábor a vyzbrojování vojáků, se ukázal jako vynikající organizátor a Frederick County poslal první jednotky, aby se připojily k armádě George Washingtona.[1][13] Protože finanční prostředky byly vzácné, Hanson často platil vojákům a hradil i jiné výdaje z vlastních peněz.[14] V červnu 1776 Hanson předsedal schůzi okresu Frederick County, která naléhala na provinční vůdce v Annapolisu, aby pověřili delegáty Marylandu na kontinentálním kongresu, aby vyhlásili nezávislost na Velké Británii.„[15] Zatímco Kongres pracoval na Deklaraci nezávislosti, Hanson byl ve Frederick County, kde „vyráběl kulomety, skladoval prach, hlídal vězně, získával peníze a vojáky“, jednal s konzervativci a řešil nesčetné další úkoly, které souvisely s jeho funkcí předsedy ve výboru pro bezpečnost.[15]
Hanson byl zvolen do reformované Maryland House of Delegates (sněmovny delegátů) v roce 1777 pro první z pěti volebních období.[1] V prosinci 1779 poslanecká sněmovna jmenovala Hansona jako delegáta druhého kontinentálního kongresu; ve Filadelfii tak pracoval od června 1780.[16][6] Do Filadelfie přišel s pověstí hlavního finančníka revoluce ze západního Marylandu, a brzy byl členem několika výborů zabývajících se financemi.[16]
Když byl Hanson zvolen do Kongresu, Maryland se zdržel ratifikace stanov konfederace. Důvodem byly problémy s nároky ostatních států na západní území. Po vyřešení neshod[17] se zákonodárný sbor Marylandu v lednu 1781 rozhodl stanovy ratifikovat.[16] Když Kongres obdržel oznámení o ratifikaci, Hanson se připojil k Danielovi Carrollovi a podepsal dokument Články konfederace a trvalé unie za stát Maryland 1. března 1781. Tímto aktem dokument oficiálně vstoupil v platnost.[16] O mnoho let později někteří životopisci tvrdili, že Hanson se zasloužil o kompromis při řešení sporu kolem ratifikace Článků, ale podle historika Ralpha Leveringa neexistuje žádný důkaz o Hansonových názorech nebo činech při řešení sporu.
Prezident konfederačního kongresu
[editovat | editovat zdroj]Dne 5. listopadu 1781 Konfederační kongres zvolil Hansona svým prezidentem. Podle dokumentu Články konfederace a trvalé unie neměly Spojené státy žádný výkonný orgán; prezident Kongresu byla pouze formální funkce, ale úřad vyžadoval, aby Hanson sloužil jako neutrální moderátor diskuse, zpracovával oficiální korespondenci a podepisoval dokumenty.[18] Hanson shledal práci únavnou a zvažoval rezignování po pouhém týdnu, zdůvodňoval to špatným zdravím a rodinnými povinnosti.[6] Kolegové ho naléhavě vyzývali, aby zůstal, protože Kongresu v té chvíli chybělo kvórum, aby mohl zvolit jeho nástupce. Jeho smysl pro povinnost jej přinutil zůstat ve funkci [1][19], ačkoli jeho funkční období delegáta do Kongresu téměř skončilo. Dne 28. listopadu 1781 ho Maryland Assembly znovu zvolilo za delegáta, a tak Hanson nadále pracoval jako prezident až do 4. listopadu 1782.[6]
Články konfederace stanovily, že prezidenti Kongresu jsou voleni na jednoroční období, a Hanson se stal prvním, kdo se tím řídil.[1][20] [21] V rozporu s tvrzeními některých jeho pozdějších zastánců však nebyl prvním prezidentem, který pracoval podle pravidel Článků a ani prvním kdo byl podle těchto pravidel zvolen.[22] Když Články vstoupily v platnost v březnu 1781, Kongres se nezvolil nového prezidenta; místo toho Samuel Huntington pokračoval ve funkci i když překročil jednoroční lhůtu.[23] Dne 9. července 1781 se Samuel Johnston stal prvním mužem, který byl po ratifikaci článků zvolen prezidentem druhého Kontinentálního kongresu.[24] Johnston funkci odmítl, zřejmě proto aby se mohl zúčastnit voleb v Severní Karolíně, kde se stal šestým guvernérem státu. [25] Poté, co Johnston funkci odmítl, byl zvolen Thomas McKean.[26][23] McKean sloužil jen několik měsíců, rezignoval v říjnu 1781 poté, co slyšel zprávy o britském kapitulaci v Yorktownu. Kongres ho požádal, aby zůstal ve funkci až do listopadu, kdy mělo být zahájeno nové zasedání Kongresu.[20] Jedním ze velkých okamžiků Hansonova předsednictví byl den, kdy George Washington na Kongres donesl meč britského generála Charlese Cornwallise, 1. markýze z Cornwallisu.[27] Z veřejného života Hanson odešel po skončení svého ročního funkčního období prezidenta Kongresu. Zemřel 15. listopadu 1783,[1] při návštěvě Oxon Hill Manor v kraji Prince George's v Marylandu, na plantáži svého synovce Thomase Hawkinsa Hansona a byl tam i pohřben.[6] Hanson vlastnil v době své smrti nejméně 223 akrů půdy a 11 otroků.[6]
Odkaz
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/83/Hansonnshc.jpg)
V roce 1898, Douglas H. Thomas, Hansonův potomek, napsal životopis propagující Hansona jako prvního skutečného prezidenta Spojených států. Thomas se stal „hnací silou“[28] výběru Hansona jako jednoho ze dvou osob, které by zastupovaly Maryland ve sbírce National Statuary Hall ve Washingtonu, D.C.. [28][1] Hanson se zpočátku nedostal do užšího výběru, ale byl později zařazen na základě lobování Marylandské historické společnosti.[29] V roce 1903 byly bronzové sochy Johna Hansona a Charlese Carrolla vytvořené sochařem Richard E. Brooksem zařazeny do sbírky Statuary Hall.[30] Malé verze obou soch jsou umístěny na prezidentově stole v senátu Maryland State House.[31]
Někteří historici zpochybňovali vhodnost výběru Johna Hansona jako čestného zástupce Marylandu ve Statuary Hall. Podle historika Gregory Stiversona Hanson nebyl jedním z předních vůdců revoluční éry v Marylandu.[1] V roce 1975 historik Ralph Levering řekl, že „Hanson neměl být jedním ze dvou vybraných osobností Marylandu“[28], ale napsal, že Hanson „pravděpodobně přispěl k úspěchu americké revoluce stejně jako kterýkoli jiný občan Marylandu“ [32] V 21. století zákonodárci Marylandu zvažovali nahrazení Hansonovy sochy ve Statuary Hall sochou Harriet Tubman.[29][33]
Myšlenka, že Hanson byl opomíjeným prvním prezidentem Spojených států, byla dále propagována v životopise Johna Hansona z roku 1932 novinářem Seymourem Wemyssem Smithem.[34] Smithova kniha tvrdila, že americká revoluce měla dva hlavní vůdce: George Washingtona na bojišti a Johna Hansona v politice.[35] Smithova kniha, stejně jako kniha Douglase H. Thomase z roku 1898, byla jednou z řady psaných životopisů, jejichž cílem bylo propagovat Hansona jako „prvního prezidenta Spojených států“.[36] Pokud jde o tento názor, historik Ralph Levering uvedl: „Nejedná se o životopisy profesionálních historiků; nejsou založeny na výzkumu primárních zdrojů.“ [28] Podle historika Richarda B. Morrisa, pokud by měl být prezident Kongresu nazýván prvním prezidentem Spojených států, „daleko více by se toto označení hodilo pro Peytona Randolpha z Virginie, prvního prezidenta prvního a druhého kontinentálního kongresu, nebo pro Johna Hancocka, prezidenta Kongresu v době, kdy tento orgán vyhlásil nezávislost.“[22] Tvrzení, že Hanson byl neuznaným prezidentem Spojených států se znovu objevilo na internetu, někdy dokonce s novým tvrzením, že byl ve skutečnosti černoch; na podporu tohoto tvrzení byla použita fotografie jiné osoby, senátora Johna Hansona z Libérie.[37]
V roce 1972 byl Hanson zobrazen na šesticentové americké poštovní známce, kde bylo uvedeno jeho jméno a portrét vedle slova „Patriot“.[38] Historik Irving Brant kritizoval výběr Hansona pro tuto známku, argumentoval, že to byl výsledek “starého podvodu” propagovat Hansona jako prvního prezidenta Spojených států.[39] V roce 1981 byl Hanson uveden na dvaceticentové poštovní známce v USA.[40] Dálnice mezi Washingtonem D.C. a Annapolisem je pojmenována „John Hanson Highway“ na jeho počest. Střední škola v Oxon Hill a Waldorfu v Marylandu nesou jeho jméno. Bývalá spořitelna pojmenovaná po něm byla v roce 1990 sloučena s Industrial Bank of Washington, D.C.
V roce 1970 byl potomek Johna Hansona John Hanson Briscoe mluvčím Maryland House of Delegates (sněmovny delegátů), který prosadil, že 14. duben byl pojmenován „Den Johna Hansona“.[33] V roce 2009 byla společnost „John Hanson Memorial Association“ pověřena vytvořením národního památníku Johna Hansona, vzděláváním Američanů o jeho životě a korigováním mnoha mýtů o něm napsaných. V památníku je socha prezidenta Johna Hansona a ukázka míst, kde ve Fredericku v Marylandu Hanson žil mezi lety 1769 a jeho smrtí v roce 1783. Mezi vedoucí pracovníky památníku patří prezident Peter Hanson Michael, viceprezident Robert Hanson a ředitel John C. Hanson. John Hanson Briscoe byl jeho ředitelem až do své smrti v roce 2014.[41]
Literatura
[editovat | editovat zdroj]Publikace, noviny, encyklopedie
- BURNETT, Edward Cody, 1941. The Continental Congress. New York: Norton.
- CHANEY, Kevin R., 2000. Hanson, Alexander Contee [online]. Oxford University Press, 2000. Dostupné online. (anglicky)
- FANELLI, Doris Devine; DIETHORN, Karie, 2001. History of the Portrait Collection, Independence National Historical Park. Philadelphia: American Philosophical Society.
- HANSON, George A., 1876. Old Kent: The Eastern Shore of Maryland. Baltimore: Forges. Dostupné online.
- LEE, Jean B., 1994. The Price of Nationhood: The American Revolution in Charles County. New York: W. W. Norton. Dostupné online.
- LEVERING, Ralph B., 1976. John Hanson, Public Servant. Maryland Historical Magazine. Roč. 71, čís. Summer, s. 113–33. (anglicky)
- MERENESS, Newton D., 1932. Dictionary of American Biography. Hanson, John. New York: Scribner. Dostupné online. S. 231–32.
- MORRIS, Richard B., 1987. The Origins of the Presidency. Presidential Studies Quarterly. Roč. 17, čís. 4 [Fall], s. 673–87. (anglicky)
- NEWMAN, Harry Wright, 1970. Charles County Gentry: A Genealogical History of Six Emigrants.... Baltimore: Genealogical Publishing.
- PAPENFUSE, Edward C.; DAY, Alan F.; JORDAN, David W.; STIVERSON, Gregory A., 1979. A Biographical Dictionary of the Maryland Legislature, 1635–1789. Hanson, John, Jr.. [s.l.]: Johns Hopkins University Press. Dostupné online. ISBN 0-8018-1995-4. S. 405–06.
- RUSSEL, George Ely. John Hanson of Maryland: A Swedish Heritage Disproved. The American Genealogist. October 1988, roč. 63, čís. 4. (anglicky) Cited in Elisabeth Thorsell. Was the First President of the United States a Swede? [online]. The Federation of Swedish Genealogical Societies, December 30, 2002 [cit. 2007-10-10]. Dostupné online. (anglicky)
- SANDERS, Jennings B., 1930. The Presidency of the Continental Congress, 1774–89. Chicago: [s.n.].
- STIVERSON, Gregory A., 2000. Hanson, John, Jr. [online]. Oxford University Press, 2000. Dostupné online. (anglicky)
- WILSON, Rick K., 1994. Congressional Dynamics: Structure, Coordination, and Choice in the First American Congress, 1774–1789. [s.l.]: Stanford University Press.
- WINQUIST, Alan H.; ROUSSELOW-WINQUIST, Jessica, 2006. Touring Swedish America. [s.l.]: Minnesota Historical Society.
Jiné prameny
- BRANT, Irving. President Whatsizname. The New York Times. December 9, 1972. Dostupné online [cit. January 14, 2013]. (anglicky)
- BYKOWICZ, Julie. A historical battle over Maryland statues. The Baltimore Sun. February 22, 2011. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-07-03. (anglicky) Archivováno 3. 7. 2013 na Wayback Machine.
- DU LAC, J. Freedom. Harriet Tubman vs. John Hanson: Statuary Hall smackdown. The Washington Post. March 16, 2011. Dostupné online [cit. January 15, 2013]. (anglicky)
- EMORY, Thomas J., Jr. Hanson Claim Disputed; He Is Given War Credit. The Evening Sun (Baltimore). December 31, 1975, s. B1. (anglicky)
- LIDMAN, David. John Hanson, Patriot and President. The New York Times. July 30, 1972. Dostupné online [cit. January 14, 2013]. (anglicky)
- PETERSON, Audrey. Black History Urban Legends [online]. American Legacy, March 6, 2009. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne March 31, 2009. (anglicky)
- Arago: John Hanson Issue [online]. National Postal Museum, Smithsonian Institution [cit. 2013-01-16]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-09-09. (anglicky)
- John Hanson [online]. Architect of the Capitol [cit. 2013-01-15]. Dostupné online. (anglicky)
- , 2007. The New Senate Chamber [online]. Maryland State Archives, 2007 [cit. 2013-01-17]. Dostupné online. (anglicky)
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku John Hanson na anglické Wikipedii.
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o Stiverson 2000.
- ↑ Newman 1970.
- ↑ a b c d Mereness 1932.
- ↑ Hanson 1876, s. 125.
- ↑ Levering 1976, s. 113.
- ↑ a b c d e f g h i j Papenfuse 1979.
- ↑ a b c Winquist a Rousselow-Winquist 2006, s. 24–25.
- ↑ Hanson 1876, s. 127.
- ↑ Russel 1988.
- ↑ Levering 1976, s. 114.
- ↑ a b Chaney 2000.
- ↑ Fanelli a Diethorn 2001, s. 158.
- ↑ Levering 1976, s. 121.
- ↑ Levering 1976, s. 122.
- ↑ a b Levering 1976, s. 124.
- ↑ a b c d Levering 1976, s. 127.
- ↑ Levering 1976, s. 126–27.
- ↑ Wilson 1994, s. 76–80.
- ↑ Levering 1976, s. 130.
- ↑ a b Burnett 1941, s. 524.
- ↑ Sanders 1930, s. 24.
- ↑ a b Morris 1987, s. 677.
- ↑ a b Burnett 1941, s. 503.
- ↑ Sanders 1930, s. 21 n73.
- ↑ Sanders 1930, s. 21.
- ↑ Sanders 1930, s. 20.
- ↑ Levering 1976, s. 128–29.
- ↑ a b c d e Emory 1975.
- ↑ a b c Du Lac 2011.
- ↑ a b Statuary Hall 2013.
- ↑ a b State House 2007.
- ↑ Levering 1976, s. 117.
- ↑ a b c Bykowicz 2011.
- ↑ Obituary for Seymour Wemyss Smith [online]. 18. 1. 1932 [cit. 2020-04-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-07-04. (anglicky)
- ↑ Smith, John Hanson, Our First President, 57.
- ↑ Levering 1976, s. 127 n53.
- ↑ a b Peterson 2009.
- ↑ a b Lidman 1972.
- ↑ a b Brant 1972.
- ↑ a b Arago 2013.
- ↑ MCDONOUGH, Megan. John Hanson Briscoe, former speaker of the Maryland House and circuit court judge, dies. The Washington Post. 2014-01-06. Dostupné online [cit. 2018-01-15]. ISSN 0190-8286. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu John Hanson na Wikimedia Commons
- John Hanson at the Maryland State Archives
- John Hanson at Snopes.com