Georgij Lvov
Georgij Jevgeňjevič Lvov | |
---|---|
![]() Georgij Lvov v roce 1919 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | Konstitučně demokratická strana |
Narození | 2. listopadu 1861 Drážďany |
Úmrtí | 7. března 1925 (ve věku 63 let) Boulogne-Billancourt |
Místo pohřbení | Ruský hřbitov v Sainte-Geneviève-des-Bois |
Rodiče | Jevgenij Vladimirovič Lvov |
Příbuzní | Alexey Jevgenjevič Lvov a Sergey Lvov (sourozenci) |
Alma mater | Právnická fakulta Lomonosovovy univerzity Gymnázium Lva Ivanoviče Polivanova v Moskvě |
Profese | státník a politik |
Podpis | ![]() |
Commons | Georgy Lvov |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Georgij Jevgeňjevič Lvov (rusky Георгий Евгеневич Львов; 21. říjnajul./ 2. listopadu 1861greg., Drážďany, Sasko – 7. března 1925, Paříž, Francie) byl ruský kníže ze šlechtického rodu Lvovů, politik a předseda ruské prozatímní vlády v roce 1917.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Georgij Lvov se narodil v Drážďanech do rodiny pocházející z rodu Rurikovců. Jeho rodina se brzy přestěhovala do Alexinu. Lvov studoval na Lomonosově univerzitě, pak pracoval ve státních službách až do roku 1893. Jeho manželkou byla hraběnka Julie Alexejevna Bobrinská (1867–1903), prapravnučka carevny Kateřiny II. a jejího milence Grigorije Orlova.
Politika před rokem 1917
[editovat | editovat zdroj]Během rusko-japonské války organizoval Lvov stávky, a po revoluci v roce 1905 se připojil k Konstituční demokratické straně. O rok později byl zvolen do Dumy a po odchodu Sergeje Witteho byl nominován na dalšího ministerského předsedu. Místo Lvova však volby vyhrál Ivan Goremykin.
V době Stolypinových reforem se zaměstnával otázkou kolonizace Sibiře. V roce 1913 byl Lvov zvolen do Moskevské městské rady, ministr vnitra Nikolaj Malkakov však tuto volbu prohlásil za neplatnou. Do vypuknutí první světové války byl Lvov předsedou organizace Zemstvo.
Rok 1917
[editovat | editovat zdroj]Během únorové revoluce, která svrhla cara Mikuláše II., se Lvov stal hlavou prozatímní vlády,[1] formálně jmenované carem jako jeho posledního zásah do politiky.
Lvovova vláda však neměla dostatečnou podporu, Lvov proto v červenci roku 1917 odstoupil ve prospěch ministra spravedlností jeho vlády Alexandra Kerenského.
Po bolševické revoluci
[editovat | editovat zdroj]Osm měsíců po svržení panovníka převzali moc v zemi bolševici pod Leninovým vedením[2]. Po Říjnové revoluci odcestoval Lvov i s rodinou do Ťumeně, kde jej v roce 1918 zatkla nově založená sovětská tajná policie Čeka a převezla ho do Jekatěrinburgu. O tři měsíce později byl ještě s dalšími dvěma osobami (jednou z nich byl Nikolaj Dmitrijevič Golicyn, Lvovův předchůdce ve funkci carského ministerského předsedy), propuštěn s podmínkou, že neopustí město. Tuto podmínku však Lvov nedodržel a bez prodlení uprchl do Omska. Tam se mu pod ochranou Československých legií podařilo sestavit protibolševickou vzdorovládu. Jejím jménem byl poté vyslán do USA, aby zde zajistil podporu a finanční prostředky pro bílou armádu v boji proti bošelvikům.
Ještě před definitivní porážkou bílých emigroval kníže Lvov do Paříže, kde znovuzaložil Semgor, organizaci na podporu ruského exilu, kterou bolševici v Rusku roku 1919 zakázali. Za tímto účelem do Evropy převedl majetek výboru uložený u amerických bank.
Sám Georgij Jevgeňjevič Lvov žil téměř bez prostředků v Paříži, kde byl i nadále činný v ruském emigrantském hnutí až do své smrti 7. března 1925. Byl pochován na pravoslavném ruském hřbitově v Sainte-Geneviève-des-Bois nedaleko Paříže.
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Georgi Lvov na anglické Wikipedii.
- ↑ Пушкарёва, И. М. Velká ruská encyklopedie [online]. Ruská akademie věd [cit. 2020-02-03]. Heslo ЛЬВОВ. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-05-07. (rusky)
- ↑ Orlando Figes: Die Tragödie eines Volkes. Die Epoche der russischen Revolution 1891 bis 1924, Berlin Verlag, Berlin 2008, S. 512 und 521
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- PRECLÍK, Vratislav. Masaryk a legie, váz. kniha, 219 str., vydalo nakladatelství Paris Karviná ve spolupráci s Masarykovým demokratickým hnutím, 2019, ISBN 978-80-87173-47-3, str.12–25, 30
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Georgij Jevgeňjevič Lvov na Wikimedia Commons
- (rusky) Lvovova biografie
- Premiérem ve složitých dobách Pořad Českého rozhlasu Plus, podrobné informace o životě Georgije Lvova, jeho názorech na politiku a jeho osudech před listopadem 1917 i po něm.