François de Neufville de Villeroy
François de Neufville de Villeroy | |
---|---|
![]() | |
Narození | 7. dubna 1644 Lyon |
Úmrtí | 18. července 1730 (ve věku 86 let) Paříž |
Povolání | vojevůdce |
Ocenění | rytíř Řádu svatého Ducha rytíř Řádu sv. Michala maršál Francie |
Choť | Marie Marguerite de Cossé-Brissac[1] |
Děti | Louis Nicolas de Neufville de Villeroy[1] François Paul de Neufville de Villeroy[1] |
Rodiče | Nicolas de Neufville de Villeroy[1] a Madeleine de Blanchefort Créquy |
Příbuzní | Françoise de Neufville de Villeroy a Catherine de Neufville de Villeroy (sourozenci) Louis François Anne de Neufville de Villeroy[1] a Madeleine Angélique Neufville de Villeroy[1] (vnoučata) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
François de Neufville, vévoda de Villeroy (François de Neufville, duc de Villeroy, marquis de Villeroy et d'Alincourt, comte de Sault, seigneur de Magny) (7. dubna 1644, Lyon – 18. července 1730, Paříž) byl francouzský vojevůdce, politik a dvořan. Jako příslušník vlivné šlechtické rodiny byl vychováván spolu s králem Ludvíkem XIV. a celoživotně si udržoval jeho přízeň. Od mládí sloužil v armádě, vynikal statečností a postupoval v hodnostech. Po otci zdědil v roce 1685 titul vévody, bez zvláštních vojenských zásluh dosáhl v roce 1693 hodnosti maršála Francie. Jeho další působení na postu vrchního velitele během devítileté války a války o španělské dědictví bylo sérií neúspěchů, po tragické porážce u Ramillies (1706) byl odvolán a jeho vojenská kariéra skončila. Přesto si dokázal udržet postavení u dvora Ludvíka XIV. a v závěru jeho vlády dosáhl funkce státního ministra (1714). V době regentství byl vychovatelem nezletilého Ludvíka XV. (1717–1722).[2]
Životopis
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Francois_de_Neufville%2C_duc_de_Villeroy_01.jpg/220px-Francois_de_Neufville%2C_duc_de_Villeroy_01.jpg)
Pocházel ze šlechtické rodiny, která během 16. a 17. století dosáhla vlivného postavení u královského dvora. Narodil se jako mladší syn maršála a dvořana Nicolase de Neufville, vévody de Villeroy (1598–1685), po matce Madeleine (1609–1675) pocházel z významné šlechtické rodiny Créquy. Otec byl vychovatelem Ludvíka XIV., díky tomu François strávil dětství po boku malého krále a jeho mladšího bratra Filipa Orleánského. Přispěla k tomu i blízkost pařížského rodového paláce Hôtel de Villeroy ke královskému paláci.
Kariéra v armádě
[editovat | editovat zdroj]Vojenskou kariéru zahájil ve službách císařské armády, bojoval proti Turkům a v roce 1664 byl zraněn v bitvě u sv. Gottharda. Téhož roku dosáhl hodnosti plukovníka ve francouzské armádě, po návratu do Francie se zúčastnil devoluční války, později bojoval v Německu pod velením maršála Turenna. Výjimkou v celoživotní přízni Ludvíka XIV. byla krátká epizoda v roce 1672, kde se jako milenec Olympie Manciniové musel dočasně vzdálit od dvora. V roce 1672 byl povýšen na brigádního generála a v roce 1674 dosáhl hodnosti maréchal de camp (generálmajor). Zúčastnil se dobyvačných válek Ludvíka XIV., v nichž prokazoval osobní statečnost, k vedení větších vojenských uskupení však neměl schopnosti. V roce 1677 byl jmenován generálporučíkem královské armády. Mezitím byl již v roce 1673 jmenován pairem, po otci pak v roce 1685 zdědil titul vévody. Od roku 1685 až do smrti byl také guvernérem a velitelem provincie Lyonnais a města Lyonu.[3] V roce 1688 získal Řád sv. Ducha.
Vyznamenal se během devítileté války a v roce 1693 dosáhl hodnosti maršála Francie, zároveň byl dekorován nově založeným Řádem sv. Ludvíka. Po smrti vévody Luxembourga převzal v roce 1695 vrchní velení v Nizozemí, téhož roku však selhal při obléhání Namuru, které vedl spolu s královým nemanželským synem vévodou de Maine. Po tomto neúspěchu nařídil v srpnu 1695 ničivé bombardování Bruselu, jímž chtěl očistit své jméno u krále. V kontextu války bylo zničení Bruselu ze strategického hlediska zcela zbytečné, v celkovém důsledku ale přispělo k nové přestavbě města do současné podoby. Od roku 1695 zastával Villeroy také čestnou hodnost kapitána královské gardy. Znovu byl vrchním velitelem jmenován na počátku války o španělské dědictví, nejprve v Německu a v roce 1701 v Itálii. Od prince Evžena Savojského utrpěl porážku u Chiari[4], v únoru 1702 prohrál další bitvu u Cremony a padl do rakouského zajetí.[5] Velení v Itálii místo něj převzal schopnější vévoda de Vendôme. Villeroy byl držen v zajetí v Innsbrucku a ve Štýrském Hradci, propuštěn byl po devíti měsících v listopadu 1702. Spolu s maršálem Boufflersem pak velel ve Flandrech (1703). Zde utrpěl v květnu 1706 porážku od vévody Marlborougha ve velké bitvě u Ramillies v dnešní Belgii. V tomto střetnutí přišel maršál Villeroy o celé dělostřelectvo a 13 000 mužů, Francie také ztratila kontrolu nad dosud okupovanou Belgií.[6]. Tím skončila jeho vojenská kariéra, byl zbaven vrchního velení (znovu jej nahradil vévoda de Vendôme). Vrátil se do Francie, ale u dvora se příliš neobjevoval, v roce 1708 rezignoval i na post kapitána královské gardy. Jeho neúspěchy ve válce se staly terčem četných anekdot, satirických básní a pamfletů, přesto si dokázal uchovat své postavení předního francouzského velmože.
Regentství
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0e/Louis_Hersent_-_Peter_I_of_Russia_and_Louis_XV_of_France.jpg/220px-Louis_Hersent_-_Peter_I_of_Russia_and_Louis_XV_of_France.jpg)
Díky přízni markýzy de Maintenon se v roce 1712 mohl znovu objevovat ve Versailles, nakonec byl v roce 1714 jmenován předsedou královské finanční rady a státním ministrem. Poslední vůlí Ludvíka XIV. byl jmenován členem regentské rady za nezletilého Ludvíka XV., jehož se stal zároveň guvernérem. V regentské radě byl také prezidentem obchodní rady, všechny jeho posty v té době ale byly spíše jen čestné, svou autoritu uplatňoval jen z pozice paira a maršála Francie. Princ regent Filip Orleánský prosadil zrušení některých částí závěti Ludvíka XIV., čímž Villeroy přišel o některé své posty. Funkci vychovatele Ludvíka XV. převzal fakticky až v roce 1717 (do té doby o malého krále pečovala vévodkyně de Ventadour). V té době sídlil v pařížském paláci Hôtel de Lesdiguières, který koupil v roce 1712. V tomto paláci byl v roce 1717 ubytován ruský car Petr I. Veliký během své návštěvy Francie.[7] Způsob vedení vzdělání Ludvíka XV. a celkové chování maršála Villeroye vedlo k četným sporům s regentem Filipem Orleánským. Zatímco okolí Filipa Orleánského zastávalo liberálnější názory, Villeroy stál v čele přísně konzervativní frakce a v tomto duchu také ovlivňoval výchovu Ludvíka XV. Nakonec byl v roce 1722 vyhoštěn do Lyonu[8], kde stále zastával post guvernéra. Po smrti Filipa Orleánského byl Ludvík XV. prohlášen plnoletým (1723), nicméně potvrdil, že Villeroy má setrvat v Lyonu. Nucený exil skončil v roce 1724, u dvora se ale objevoval již jen zřídka a zcela bez vlivu na veřejné záležitosti. Zemřel v Paříži 18. července 1730 ve věku 86 let.
Rodina
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/11/Marie_Marguerite_de_Coss%C3%A9-Brissac_apr%C3%A8s_Auguste_de_Creuse_%28Mus%C3%A9e_national_du_ch%C3%A2teau_de_Versailles%29.jpg/220px-Marie_Marguerite_de_Coss%C3%A9-Brissac_apr%C3%A8s_Auguste_de_Creuse_%28Mus%C3%A9e_national_du_ch%C3%A2teau_de_Versailles%29.jpg)
V roce 1662 se jako sedmnáctiletý oženil s Marií Marguerite de Cossé-Brissac (1648–1708), dcerou Louise, vévody z Brissacu. Z jejich manželství pocházelo sedm dětí.
- 1. Louis Nicolas de Neufville, vévoda de Villeroy (1663–1734), generálporučík královské armády, kapitán královské gardy 1708-1734, guvernér v Lyonu 1730-1734, ∞ 1694 Marguerite Le Tellier de Louvois (1678–1711), dcera ministra války markýze Louvoise
- 2. Camille de Neufville (†1671)
- 3. Madeleine Thérèse de Neufville (1666-1723), jeptiška u karmelitánek v Lyonu
- 4. Françoise Madeleine de Neufville (†1730), ∞ 1688 João de Sousa, markýz de Minas (1666–1722), portugalský královský komoří, generálporučík portugalské armády, člen královské válečné rady
- 5. Catherine de Neufville (1674–1715), jeptiška v Paříži
- 6. François Paul de Neufville (1677–1731), arcibiskup v Lyonu 1714–1731
- 7. François Catherine de Neufville, rytíř de Villeroy (1678–1700), kapitán královské galéry, padl na Maltě
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d e f Dominique Saint-Pierre: Dictionnaire historique des Académiciens de Lyon. Lyon: Académie des sciences, belles-lettres et arts de Lyon. březen 2017. ISBN 978-2-9559433-0-4.
- ↑ Ottův slovník naučný, díl 26.; Praha, 1907; s. 706 (heslo Villeroy)
- ↑ Personální obsazení guvernérů francouzských provincií na webu Conseil du Roi dostupné online
- ↑ VLNAS, Vít: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka; Národní galerie, Praha, 2001; s. 144–145 ISBN 80-7185-380-1
- ↑ VLNAS, Vít: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka; Národní galerie, Praha, 2001; s. 146–148 ISBN 80-7185-380-1
- ↑ KODETOVÁ, Petra: Soumrak krále Slunce. Válka o španělské dědictví 1701–1714, Praha, 2016 (kapitola Bitva u Ramillies, s. 172–176) ISBN 978-80-7557-037-6
- ↑ SAINT-SIMON, Louis, vévoda: Paměti; Praha, 1959; s. 161–163
- ↑ SAINT-SIMON, Louis, vévoda: Paměti; Praha, 1959; s. 210–213
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Dictionnaire historique et biographique des généraux français, Paříž, 1823; díl 8.; s. 169–173 dostupné online
- KODETOVÁ, Petra: Soumrak krále Slunce. Válka o španělské dědictví 1701–1714; Praha, 2016; 280 s. ISBN 978-80-7557-037-6
- SAINT-SIMON, Louis, vévoda de: Paměti; Praha, 1959; 295 s.
- VLNAS, Vít: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka, Národní galerie, Praha, 2001; 849 s. ISBN 80-7185-380-1
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Narození v roce 1644
- Úmrtí v roce 1730
- Francouzští maršálové
- Francouzští vojevůdci ve válce o španělské dědictví
- Francouzští vojáci v devítileté válce
- Osobnosti válek o španělské dědictví
- Osobnosti Ancien Régime
- Francouzští vévodové
- Francouzští šlechtici
- Narození 7. dubna
- Úmrtí 18. července
- Rytíři Řádu svatého Ducha
- Nositelé Řádu svatého Ludvíka
- Narození v Lyonu
- Úmrtí v Paříži