Cascais
Cascais | |
---|---|
![]() Radnice a socha krále Petra I. | |
Poloha | |
Souřadnice | 38°41′49″ s. š., 9°25′14″ z. d. |
Nadmořská výška | 0 m n. m. |
Časové pásmo | UTC±00:00 (standardní čas) UTC+01:00 (letní čas) |
Stát | ![]() |
![]() ![]() Cascais | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 97,4 km² |
Počet obyvatel | 214 158 (2021) |
Hustota zalidnění | 2 198,7 obyv./km² |
Správa | |
Oficiální web | www |
Telefonní předvolba | 214 |
PSČ | 2750 |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Cascais (portugalská výslovnost: [kɐʃkajʃ]) je pobřežní město a obec v Portugalsku, 30 kilometrů západně od Lisabonu. Je to kosmopolitní předměstí portugalského hlavního města a jedna z nejbohatších obcí v Portugalsku. Počet obyvatel v roce 2021 činil 214 158, na rozloze 97,40 km2. Bývalá rybářská vesnice byla již roku 1354 povýšena na město. Slávu získala jako letní sídlo portugalské královské rodiny v poslední čtvrtině 19. století a počátkem 20. století. V současné době je oblíbeným rekreačním místem pro portugalské i zahraniční turisty.
Situace
[editovat | editovat zdroj]Město se nachází na pobřeží Estoril, známém jako Portugalská riviéra, při ústí řeky Tagus, mezi pohořím Sintra a Atlantským oceánem. Ze severu je omezuje pohoří Sintra, na jihu a západě oceán a na východě obec Oeiras. Administrativa města je rozdělena do 4 místních částí (farností, portugalsky freguesias), jejichž správa je podřízena městskému úřadu v Cascais, jsou toː
Doprava
[editovat | editovat zdroj]Lisabonské oblasti slouží letiště pro všeobecnou leteckou dopravu v Tires (São Domingos de Rana) i letiště Cascais, které také nabízí vnitrostátní pravidelné lety od společnosti Aero VIP. Lodní a autobusová doprava zajišťují jak místní, tak dálkové spojení. V přístavu pravidelně kotví velké zaoceánské lodi.
Historie
[editovat | editovat zdroj]Osídlení území kolem dnešního Cascais začalo v pozdním paleolitu, jak naznačují archeologické nálezy ze severu Talaíde, z Alto do Cabecinho (Tires) a jižně od Moinhos do Cabreiro. Během neolitu se v regionu usídlili lidé trvale. Jeho obyvatelé využívali ke kostrovým pohřbům svých mrtvých přírodní jeskyně (např. Poço Velho v Cascais) i umělé úkryty (jako v Alapraii nebo São Pedro). Těla byla pohřbena s milodary, což je praxe, která pokračovala do doby bronzové. Antické římské osídlení bylo zdokumentováno na několika místech celé oblasti. Zahrnují silnice a několik domů (vil), například vilu Freiria (dnes São Domingos de Rana), nebo Casais Velhos (Charneca). Skupina deseti nádrží objevených podél Rua Marques Leal Pancada v Cascais sloužila k produkci a skladování solených ryb. Římské zeměpisné názvy se v regionu dochovaly u slova "Caparide" (z latiny capparis, což znamená "caper"), i v několika nápisech na náhrobních deskách. Další názvy pocházejí z období arabské nadvlády. Arabský básník Ibn Mukan zde byl první, kdo v Evropě popsal užívání větrných mlýnů.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/Braun_Cascais_UBHD.jpg/380px-Braun_Cascais_UBHD.jpg)
V roce 1135 král Alfons I. Portugalský získal okupované území zpět. V roce 1159 se Cascais poprvé připomíná písemně jako součást panství Sintra, Roku 1354 obdržela obec od krále Petra I. Portugalského městská práva a nově postavený hrad získal v léno Gomes Lourenço de Avelar.
Za napoleonských válek roku 1807 citadelu obsadilo francouzské vojsko.
Od roku 1870 Cascais pravidelně sloužilo a dosud slouží jako letní rezidence portugalských králů až po Juana Carlose I., svou vilu zde měl britský král Eduard VIII. i poslední italský král Umberto II.. V roce 1889 se zde konalo první mistrovství Portugalska ve fotbale. V roce 1890 město proťala železniční trať a bylo postaveno železniční nádraží. Od 30. let 20. století si zde svá letní sídla budovala portugalská šlechta. Převažující ráz letoviska má město dosud.
Památky
[editovat | editovat zdroj]- Citadela
- Radnice a socha krále Petra I. Portugalského
- Maják Farol de Guia, na skále na západním okraji města
- Castro Guimarães, panské sídlo středověkého původu, přestavěné v období renesance, s rodinnou kaplí a velkou knihovnou, slouží jako muzeum
- Palác Seixas, novogotický romantický palác rodiny Seixas
- Boca do Inferno (českyː Tlama pekla), skalní útvar na pobřeží Atlantiku, do jehož jeskyně naráží prudký příboj; britský okultní spisovatel Aleister Crowley v něm ve 30. letech 20. století předstíral sebevraždu.
- Chodník před radnicí poskládaný tak, aby se opticky vlnil.[1]
Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Maják Farol de Santa Marta
-
Muzeum Conde Castro Guimarães
-
Palác Seixas
-
Pláž u Cascais
-
Maják Farol de Guia
-
Cidadela
-
Boca do Inferno
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ koktejl | Galerie z Cascais: Nepříjemný optický klam na chodníku. Nebudete věřit vlastním očím. www.koktejl.cz [online]. [cit. 2024-05-15]. Dostupné online.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Cascais na Wikimedia Commons