Tot va bé si acaba bé
(en) All's Well That Ends Well ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Tipus | obra dramàtica ![]() |
Fitxa | |
Autor | William Shakespeare ![]() |
Llengua | anglès ![]() |
Publicació | 1623 ![]() |
Creació | 1605 |
Dades i xifres | |
Gènere | Shakespearean problem play (en) ![]() ![]() |
Representa l'entitat | Peak–end rule (en) ![]() ![]() |
![]() ![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Artu%C5%A1_Scheiner_-_All%27s_Well_That_Ends_Well.jpg/220px-Artu%C5%A1_Scheiner_-_All%27s_Well_That_Ends_Well.jpg)
Tot va bé si acaba bé o A bon fi, tot li és camí (All's Well That Ends Well en anglès) és una obra de William Shakespeare escrita, segurament, entre el 1604 i el 1605, i publicada per primera vegada a l'edició de Folio del 1623.
Els experts la classifiquen com a comèdia pel seu final feliç, ja explicitat al títol, tot i que conté elements de drama.
Personatges
[modifica]
|
Argument
[modifica]Helena, una dona de classe baixa, aconsegueix casar-se amb el seu estimat Bertran, fill d'un noble, com a premi per haver guarit el rei de França. Ell, però, no està satisfet amb el matrimoni i li diu que només es comportarà com un espòs si ella aconsegueix quedar-se embarassada d'ell i treure-li l'anell que sempre du a sobre. Dit això, fuig a la guerra, on sedueix diverses noies. La jove esposa el segueix, amb connivència de la sogra, i es disfressa com una de les amants per aconseguir l'anell i la consumació del matrimoni. Així, quan ell torna a casa es troba que ha de complir la promesa. Llavors comencen una nova vida matrimonial feliç.
Anàlisi
[modifica]La història està inspirada en el conte novè de la tercera jornada del Decameró i va ser jutjada com a provocadora pel paper actiu de la dona, inusual a l'època. L'enginy de la protagonista per a aconseguir l'anell és propi dels contes de fades i té el seu premi en un matrimoni feliç amb ascens social, com també passa a les històries tradicionals. Aquí, però, amb el suport de la futura sogra, un fet anòmal.
L'obra és de les menys representades de Shakespeare, i alguns crítics afirmen que el canvi final de l'home no és versemblant. A ulls moderns tampoc no sembla raonable l'amor de la noia per un home bastant inferior en qualitats.
Traduccions catalanes
[modifica]- 1909: Tot va bé si acaba bé, traducció de Francesc Girbal Jaume
- 1945: A bon fi, tot li és camí, traducció de Josep M. de Sagarra
- 1987: Tot va bé si acaba bé, traducció de Salvador Oliva