Aqueloos (déu)
![]() ![]() | |
Tipus | divinitats fluvials ![]() |
---|---|
Dades | |
Gènere | masculí ![]() |
Ocupació | divinitats fluvials ![]() |
Família | |
Parella | Cal·líope i Perimede ![]() |
Cònjuge | Estèrope, Melpòmene, Terpsícore, Cal·líope i Perimede ![]() |
Fills | Partènope, Cal·lírroe, Castàlia, Pirene, Pisinoë, Thelxiepea, Leucosia (en) ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Altres | |
Domini | Aqueloos ![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Pendentive_Akheloos_Louvre_Bj498.jpg/220px-Pendentive_Akheloos_Louvre_Bj498.jpg)
Segons la mitologia grega, Aqueloos o Aquelou (grec antic: Ἀχελῷος, llatí: Achelōus) va ser un déu fluvial corresponent al riu Aqueloos, un riu d'Acarnània, fill d'Ocèan i Tetis. Era el més important de tots els déus fluvials.[1]
El seu culte era molt estès, especialment a Acarnània, d'on era originari. Representava l'aigua potable, tenia el poder de posseir diverses formes, entre les quals de serp i de brau. Hom li atribueix diversos amors: amb Melpòmene, amb qui hauria tingut les sirenes, i amb les muses. Era considerat pare de diverses fonts: la de Pirene a Corint, la de Castàlia a Delfos, i la de Dirce a Tebes.[2]
És molt conegut l'episodi de la seva lluita contra Hèracles per la mà de la princesa nimfa Deianira, i durant el combat adoptà formes diverses. La darrera en fou la d'un brau, però l'heroi li arrencà una banya i el riu es considerà vençut (altres versions diuen que l'heroi va canviar el curs del riu amb dics artificials). La banya arrencada fou emprada per les nimfes com a cornucòpia o, segons una altra versió, Aqueloos donà a Hèracles una banya d'Amaltea, la veritable cornucòpia, per recuperar-ne la seua.[3]
Referències
[modifica]- ↑ Ilíada, XXI, 193.
- ↑ «Acheloos 8». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
- ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 41. ISBN 9788496061972.