Томас Бернхард
Томас Бернхард Thomas Bernhard | |
австрийски белетрист, драматург и поет | |
![]() | |
Роден |
9 февруари 1931 г.
|
---|---|
Починал | 12 февруари 1989 г.
|
Погребан | Виена, Австрия |
Националност | ![]() |
Учил в | Моцартеум |
Литература | |
Псевдоним | Томас Фабиан |
Период | 1963-1989 |
Жанрове | роман, разказ, повест, пиеса, стихотворение |
Известни творби | „Корекция“ (1975) „Крушенецът“ (1983) „Дървосеч“ (1984) |
Награди | „Бременска литературна награда“ (1965) „Австрийска държавна награда за литература“ (1967) „Георг Бюхнер“ (1970) „Грилпарцер“ (1972) |
Семейство | |
Майка | Херта Бернхард |
Партньор | Мариане Хопе |
Подпис | ![]() |
Уебсайт | thomasbernhard.at |
Томас Бернхард в Общомедия |
Томас Бернхард (на немски: Thomas Bernhard) е австрийски белетрист, поет и драматург, роден в Хеерлен, край нидерландския град Маастрихт, където събират границите си Нидерландия, Белгия и Германия.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Bernhard_haus_strasse.jpg/160px-Bernhard_haus_strasse.jpg)
Томас Бернхард израства като извънбрачно дете в Южна Бавария, близо до Залцбург. Най-важната личност эа него в този период е дядо му по майчина линия, писателят Йоханес Фроймбихлер (1881–1949). Под негово влияние Бернхард изучава музика и вокално изкуство. На 16-годишна възраст се разболява от туберкулоза и постъпва в търговско училище. Когато го завършва, следва драматургия и актьорско майсторство в Залцбургския Моцартеум и получава стипендия в Академията по музика и изобразително изкуство във Виена.
После работи като съдебен репортер, пребивава в Югославия и Сицилия, една година е библиотекар в Лондон, пътува из Полша, а от 1965 г. живее уединено в селцето Олсдорф, Горна Австрия.
Писателят е член на Немската академия за език и литература в Дармщат.
Творби
[редактиране | редактиране на кода]Поезия и проза
[редактиране | редактиране на кода]Литературният път на Томас Бернхард започва с повестта „Тримата влъхви от Св. Вит“ (1955), но вниманието привлича стихосбирката му „На земята и в пъкъла“ (1957). Следват стихосбирките „In hora mortis“ [В смъртния час] (1958) и „Под острието на луната“ (1958), романите „Мраз“ (1963), „Амрас“ (1964) и „Обърканост“ (1967), сборниците с разкази „Унгенах“ (1968) и „До границата на виреене“ (1969), романите „Варницата“ (1970), „Причината“ (1975), „Корекция“ (1975), „Диханието“ (1978), книгата с проза „Имитаторът на гласове“ (1978), романите „Студът“ (1981), „Дете“ (1982), „Бетон“ (1982), „Племенникът на Витгенщайн“ (1982), „Крушенецът“ (1983) (за Глен Гулд), „Дървосеч“ (1984), „Старите майстори“ (1985) и „Изличаване“ (1986).
Драма
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/TB-Urauffuehrung.jpg/260px-TB-Urauffuehrung.jpg)
Томас Бернхард е автор на множество драматични произведения и е смятан за един от най-големите съвременни немскоговорещи драматурзи. От 1970 г. общо 18 негови пиеси са поставени в различни държави. Но недоволен от австрийския културен климат, в завещанието си Бернхард изрично забранява седемдесет години след смъртта му негови театрални произведения да се поставят на австрийска сцена, както и негови книги да се издават или четат пред австрийска публика. (Близо десет години по-късно тази забрана е отменена от неговия наследник.)
Поетика
[редактиране | редактиране на кода]Основна тема в произведенията на Бернхард е противоречието между техническото и икономическото съвършенство на живота в съвременния свят, душевната нестабилност и накърнимост на отделния човек. Писателят създава с барокова образност една „космогония на болното съзнание“, в която страданието и смъртта добиват особена стойност като тайнство на познанието.
Критичното му отношение към обществото, най-вече в Австрия, предизвиква остри спорове и крайни реакции, например сензационното конфискуване на романа му „Дървосеч“ през 1984 г.
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b6/Thomas_Bernhard%2C_Frost_1963.jpg/160px-Thomas_Bernhard%2C_Frost_1963.jpg)
- 1957 до 1979 година
- Auf der Erde und in der Hölle, Gedichte, 1957
- In hora mortis, Gedichte, 1958
- Unter dem Eisen des Mondes, Gedichte, 1958
- die rosen der einöde, 1959
- Die Irren. Die Häftlinge, 1962
- Der Kulterer, 1962
- Frost, Roman, 1963
- Amras, 1964
- Viktor Halbnarr – Ein Wintermärchen 1966
- Verstörung, 1967
- Prosa, 1967
- Ungenach, 1968
- Der Hutmacher, 1968
- Watten. Ein Nachlaß, 1969
- Ereignisse, 1969
- An der Baumgrenze, 1969
- Das Kalkwerk, 1970
- Ein Fest für Boris, Drama, 1970 („Празник за Борис“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
- Gehen, 1971
- Midland in Stilfs, 1971
- Der Italiener, Drehbuch, 1971
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/16/Ignorant4.jpg/300px-Ignorant4.jpg)
- Der Ignorant und der Wahnsinnige, Drama, 1972
- Der Kulterer, Drehbuch, 1974
- Die Jagdgesellschaft, Drama, 1974 („Ловната дружина“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
- Die Macht der Gewohnheit, Drama, 1974 („Силата на навика“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
- Die Ursache. Eine Andeutung, 1975
- Korrektur, 1975
- Der Präsident, 1975 („Президентът“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
- Der Wetterfleck, Erzählungen, 1976
- Der Keller. Eine Entziehung, 1976
- Die Berühmten, 1976 (бълг. превод „Прочутите“, 2005)
- Minetti. Ein Portrait des Künstlers als alter Mann, Drama, 1977 („Минети“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
- Der Atem. Eine Entscheidung, 1981 (бълг. превод „Диханието“, 1983)
- Der Stimmenimitator, 1978
- Ja, 1978
- Immanuel Kant, 1978 („Имануел Кант“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
- Der Weltverbesserer, Drama, 1979
- Vor dem Ruhestand. Eine Komödie von deutscher Seele, 1979 („Преди пенсиониране“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
- Die Erzählungen, 1979
- 1980 до 1989 година
- Die Billigesser, 1980
- Die Kälte. Eine Isolation, 1981
- Ave Vergil, 1981
- Über allen Gipfeln ist Ruh, Drama, 1981
- Am Ziel, Drama, 1981 („Достигнатата цел“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
- Ein Kind, 1982
- Beton, 1982
- Wittgensteins Neffe, 1982 (бълг. превод „Племенникът на Витгенщайн“, 2002)
- Der Untergeher, 1983 (бълг. превод „Крушенецът“, 2003)
- Der Schein trügt, Drama, 1983 (бълг. превод „Видимото мами“, 2004)
- Holzfällen. Eine Erregung, 1984
- Der Theatermacher, Drama, 1984 (бълг. превод „Театралът“, 2004)
- Ritter, Dene, Voss, Drama, 1984 („Ритер, Дене, Фос“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
- Alte Meister, 1985 (бълг. превод „Старите майстори“, 2002)
- Auslöschung. Ein Zerfall, 1986 (бълг. превод „Изличаване. Едно разпадане“, 2008)
- Einfach kompliziert, Drama, 1986 („Просто сложно“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
- Elisabeth II, Drama, 1987 („Елизабет Втора“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
- Heldenplatz, Drama, 1988
- Der deutsche Mittagstisch, Dramolette, 1988
- In der Höhe. Rettungsversuch, Unsinn, 1989
- Посмъртно
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/Thomas_Bernhard_Grab_Stein.jpg/240px-Thomas_Bernhard_Grab_Stein.jpg)
- Claus Peymann kauft sich eine Hose und geht mit mir essen. Drei Dramolette, 1990
- Meine Preise, 2010
- Goethe schtirbt, Erzählungen, 2010
- Der Wahrheit auf der Spur. Reden, Leserbriefe, Interviews, Feuilletons, 2011
Награди и отличия
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/55/Thomas_Bernhard_Grab_Grinzing_Detail.jpg/180px-Thomas_Bernhard_Grab_Grinzing_Detail.jpg)
- 1964: „Награда Юлиус Кампе“ (стипендия)
- 1965: „Бременска литературна награда“ für Frost
- 1967: Literarische Ehrengabe des Kulturkreises im Bundesverband der Deutschen Industrie
- 1967: „Австрийска държавна награда за литература“ für Frost
- 1968: „Награда Антон Вилдганс“ (отказана)
- 1970: „Награда Георг Бюхнер“
- 1972: „Франц-Теодор Чокор“
- 1972: „Награда Грилпарцер“ für Ein Fest für Boris
- 1972: Adolf-Grimme-Preis für das interessanteste Experiment für Der Italiener
- 1974: Hannoverscher Dramatikerpreis
- 1974: Prix Séguier
- 1976: Literaturpreis der Österreichischen Bundeswirtschaftskammer für Der Keller
- 1983: Premio Letterario Internazionale Mondello
- 1987: Antonio-Feltrinelli-Preis (отказана)
- 1988: Prix Médicis für Alte Meister
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- Тази статия се основава на материал Архив на оригинала от 2017-02-04 в Wayback Machine., използван с разрешение.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]В Общомедия има медийни файлове относно Томас Бернхард
- Произведения на Томас Бернхард в
Моята библиотека
- Разкази от Томас Бернхард Архив на оригинала от 2017-02-04 в Wayback Machine., в превод на Венцеслав Константинов
- ((de)) Томас Бернхард в Литературния портал Бавария
- ((de)) Томас Бернхард в Die LYRIKwelt
- ((en)) Petri Liukkonen, Подробна биобиблиография на Бернхард, Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Архивирано
- ((en)) Томас Бернхард в
Internet Movie Database
|
- Австрийски автори на разкази
- Австрийски драматурзи
- Австрийски романисти
- Австрийски поети
- Австрийски сатирици
- Носители на литературни награди на Германия
- Носители на наградата „Георг Бюхнер“
- Носители на Бременска литературна награда
- Носители на литературни награди на Австрия
- Носители на наградата „Франц Грилпарцер“
- Носители на наградата „Антон Вилдганс“
- Родени в Нидерландия
- Починали в Австрия