Черевце комах
Черевце́ кома́х (абдомен) — задній відділ їх тіла. Зазвичай вважають, що ця тагма складається з 10–11 сегментів. Черевце позбавлене справжніх кінцівок, але несе придатки. Основна його функція — підтримання обміну речовин і розмноження. Черевце вміщує основну частину внутрішніх систем — травної, дихальної, кровоносної, видільної, статевої[1].
В ході еволюції кінцеві членики черевця зменшувались, перетворювались на рудименти і взагалі зникали. Зменшувались і перші членики черевця. Збільшувались середні членики, створюючи достатнє за об'ємом сховище внутрішніх органів, та восьмий-дев'ятий членики, які несуть статеві придатки. Зародок деяких комах на вершині черевця має анальну лопать тельсон із анальним отвором (тарган прусак, вовчок)[2].
У перетинчастокрилих з підряду стебельчасточеревні (мурашки, оси та інші) до складу грудей входить ще й перший членик черевця, що злився з задньогрудьми. Другий членик черевця звужений і утворюється стебельце («талію»). Це значно підвищує рухливість черевця, кінцеві членики якого трансформовані у жало. У багатьох комах останні членики черевця звужені і утворюють телескопічний яйцеклад (твердокрилі, двокрилі). У жуків черевні сегменти черевця склеротовані сильніше, ніж спинні: адже останні захищені надкрилами[2].
Кожен членик черевця складається з спинної (тергіт) і черевної (стерніт) платівок, з'єднаних з боків двома гнучкими мембранами. На мембранах є потовщені, темніші ділянки. Такими ж мембранами членики черевця з'єднані між собою. По боках кожного членика є дихальний отвір.
Крім внутрішніх органів, всередині черевця розташовані м'язи: поздовжні — черевні й спинні, а також спинно-черевні, поперекові і дихальні. Особливо велику кількість м'язів має черевце гусениць. Наприклад, гусениця метелика пахучої червиці нараховує 1646 черевних м'язів[2].
Завдяки здатності міжчленикових мембран до розтягування, черевце у деяких комах стає величезним. У маток термітів це дозволяє дозрівати величезній кількості яєць, окремі особини медових мурах зберігають у такому черевці солодкі запаси всієї родини[3].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2d/Labidura_riparia_070819.jpg/300px-Labidura_riparia_070819.jpg)
Принаймні частина придатків черевця є видозміненими кінцівками черевних сегментів. Майже всі комахи мають статеві придатки, які є різними у самців і самиць. Вивчення статевих придатків має неабияке значення: адже близькі види часто-густо неможливо надійно розпізнати за іншими ознаками.
Крім того, чимало комах, що мають придатки не пов'язані із розмноженням. До останньої групи належать церки (грифельки) — довгі членисті нитки на вершині черевця[4]. Для щетинкохвостих вони є, ймовірно, органами дотику і допомагають відштовхнутися при стрибанні, поденкам допомагають триматися у повітрі. Пару коротеньких церок мають також таргани, прямокрилі[5].
У личинок багатьох бабок, поденок, великокрильців, деяких сітчастокрилих і водяних жуків черевце несе пелюсткоподібні та ниткоподібні вирости. Це зябра, органи водного дихання[6]. Серед мух-дзюрчалок є види, личинки яких мешкають у мулі дуже забруднених водойм і мають на вершині черевця досить довгу телескопічну трубку. Вони виставляють її з води для прямого дихання атмосферним повітрям[7].
Справжніх кінцівок на черевці немає, але у гусениць і личинок пильщиків є виступи тіла — несправжні ніжки (до п'яти або восьми пар). Від справжніх, грудних ніжок вони відрізняються тим, що вони м'які і не мають зовні хітинового скелету. Черевні ніжки оснащені численними кігтиками, гачечками і допомагають міцно триматися на субстраті (наприклад, на краю листка) і рухатись. Черевні вирости з безліччю гачків допомагають личинкам гірських комарів–блефароцерид рухатися по камінню гірських річок попри швидку течію[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Megascolia_procer_MHNT_dos1.jpg/376px-Megascolia_procer_MHNT_dos1.jpg)
- ↑ Щербак Г. Й., Царичкова Д. Б., Вервес Ю. Г. Зоологія безхребетних: підручник: Кн. 2. — К.: Либідь, 1996. — 320 с.
- ↑ а б в г Шванвич Б. Н. Курс общей энтомологии: Введение в изучение строения и функций тела насекомых (Учебник для гос. университетов) — М.—Л.: «Советск. наука», 1949. — 900 с.
- ↑ Honey ants of the world: comparitive taxonomy and range of ants that develop highly engorged repletes — http://www.sasionline.org/antsfiles/pages/mendax/honeyantsworld.html [Архівовано 3 вересня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Росс Г., Росс Ч., Росс, Д. Энтомология. Пер. под ред. Г. А. Мазохина-Поршнякова. — М.: «Мир», 1985. — 576 с.
- ↑ Бей-Биенко Г. Я. Общая энтомология. Изд. 3-е, доп. — М.:, «Высшая школа», 1980. — 416 с.
- ↑ Барнс Р., Кейлоу П., Олив П., Голдинг Д. Беспозвоночные: Новый обобщенный подход. — М.: Мир, 1992. — 584 с.
- ↑ Познавая природу — http://tangr-on-lj.livejournal.com/265829.html [Архівовано 21 грудня 2016 у Wayback Machine.]