Софія Окуневська-Морачевська
Софія Морачевська | |
---|---|
![]() | |
Ім'я при народженні | Софія Анастасівна Окуневська |
Народилася | 12 травня 1865 с. Довжанка (нині Тернопільський район, Тернопільська область) |
Померла | 24 лютого 1926 (60 років) Львів ·апендицит |
Поховання | Личаківський цвинтар |
Країна | ![]() ![]() ![]() |
Національність | українка |
Діяльність | лікарка, вчителька, активістка за права жінок, письменниця, фізикиня |
Alma mater | медичний факультет Цюрихського університету |
Галузь | медицина |
Вчене звання | докторка медицини |
Науковий ступінь | доктор медицини |
Відома завдяки: | перша жінка-лікар в Австро-Угорщині |
У шлюбі з | Вацлав Морачевський[1] |
![]() ![]() |
Софі́я Атанасівна Окуне́вська-Мораче́вська (уроджена Окуневська, нім. Dr.in Sofia Okunewska-Moraczewska; 12 травня 1865, с. Довжанка, нині Тернопільський район — 24 лютого 1926, Львів) — українська лікарка, освітянка, феміністка та ерудитка. Перша випускниця університету і перша жінка-лікарка в Австро-Угорщині. Першою в Галичині і Австро-Угорщині почала використовувати променеву терапію в боротьбі з онкологією[2]. Уперше в Західній Україні організувала курси для сестер милосердя, курси акушерок, співініціювала створення першої лікарської профспілки. Уклала словник української медичної термінології. Перша гінекологиня в Галичині, відкрила власну лікарську практику, поміж того практикувала у Львові, Швейцарії, Чехії, австрійських таборах Першої світової.
Близька подруга Ольги Кобилянської, соратниця Наталії Кобринської, публікувалася в «Першому вінку» (псевдо Єрина, оповідання «Пісок. Пісок!» і розвідка «Родинна неволя в піснях і обрядах весільних»[3]).
Народилася 12 травня 1865 року в с. Довжанка, нині Тернопільський район, Тернопільська область, Україна (тоді Тернопільського повіту, Королівство Галичини і Володимирії, Австрійська імперія) в сім'ї священика Атанаса Даниловича Окуневського (походив з давнього українського роду «Окунів»), який 1881 року успішно закінчив Віденський медичний університет і став доктором медицини. Тоді у житті стався переломний період, через який Атанас подався у науку.[4] Працював на Буковині, куди дуже часто приїжджала Софія. Дядько Окуневський Кирило Данилович — один із перших українців, що здобули вищу фармацевтичну освіту.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bd/Sofya_Okunevska.jpg/175px-Sofya_Okunevska.jpg)
1870-го року померла мати Софії — Кароліна Лучаківська. Відтоді Софія виховувалась у тітки — Теофілії Окуневської-Озаркевич, у родині Івана Озаркевича.
1884 року Окуневській вдалося отримати дозвіл на складання іспитів за гімназійний курс, і 1885 року вона їх блискуче склала при Львівській академічній гімназії, чим викликала сенсацію в усій Галичині (1886 року її закінчило лише 13 дівчат). Одним з її вчителів був філолог Юліан Кобилянський (брат Ольги Кобилянської), який був у захваті від здібностей талановитої дівчини.
Оскільки в Австро-Угорщині жінок не приймали до університетів, у 1887 році Софія та її своячка Наталія Кобринська вступили до вишу у Швейцарії. Кобринська на економіку, а Окуневська на медичний факультет Цюрихського університету, який закінчила в січні 1896-го, ставши першою жінкою-лікаркою в Австро-Угорщині та першою українкою Галичини, що здобула університетську медичну освіту.[5] Тоді ж дебютувала в літературі — у першому жіночому альманаху «Перший вінок» вона під псевдо Єрина опублікувала оповідання з міського життя «Пісок. Пісок!», а також розвідку «Родинна неволя в піснях і обрядах весільних».[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/Tomb_of_Morachevskyi_family_%2802%29.jpg/200px-Tomb_of_Morachevskyi_family_%2802%29.jpg)
У Цюриху Софія Окуневська познайомилася зі студентом Вацлавом Морачевським, уродженцем Варшави, який мав репутацію українофіла, і у 1890 році одружилася з ним. У 1895-му під час шевченківського свята у Кракові подружжя познайомилося зі студентом Ягеллонського університету Василем Стефаником. У лютому 1896 року Окуневська-Морачевська народила сина Юрія. У цьому ж році опублікувала свою докторську дисертацію про зміни в крові під впливом анемії, здобувши докторський ступінь з медицини у Цюрихському університеті. Як писала львівська газета «Діло»: «Це перший доктор споміж українського жіноцтва, а навіть це перший доктор-жінка в колишній Австрії. Під цим оглядом випередила вона жінки-польки й жінки инших народів Австрії».[3]
У 1898 році Окуневська-Морачевська народила доньку Єву. З 1900 року мешкала з чоловіком і працювала в Карлових Варах (Чехія). Софія Окуневська практикувала у Швейцарії, Чехії, у Львові.
Незважаючи на отриманий диплом та, навіть захищену дисертацію, гідну роботу Окуневська-Морачевська знайти не могла. Її лікарський фах в Польщі не визнали: не через професійну нездатність, а тому що вона — жінка.
Лише з 1 жовтня 1903 року Окуневська-Морачевська почала практикувати у Львові, у добродійній приватній «Народній лічниці» для бідних, яку очолив її двоюрідний брат Євген Озаркевич. Персонал працював на благодійних засадах. З-поміж різних відділень Окуневська одразу обрала гінекологію і, фактично, стала першою гінекологинею в Галичині.
Вона розгорнула при «Народній лічниці» активну діяльність: уперше в Західній Україні організувала курси для сестер милосердя, потім — курси акушерок. Також вона уклала словник української медичної термінології і була співініціаторкою створення «Лікарської комісії» — першої профспілки лікарів.
Під час Першої світової війни пішла лікувати українців в австрійські табори.
По закінченню війни розлучилася з чоловіком та нарешті відкрила власну лікарську практику.
Окуневська була першим лікарем Галичини і Австро-Угорщини, хто почав використовувати променеву терапію в боротьбі з онкологією[2].
Софія Окуневська була дуже талановитою й ерудованою людиною, якою захоплювалися Іван Франко та Василь Стефаник. Ольга Кобилянська про неї висловилася так: «Від неї пішло мені те світло, за яким я так тужила, невиразно мріла».
Останні роки провела у Львові, де вела невелику лікарську практику. Жила в будинку навпроти Собору святого Юра, цей будинок придбав Андрей Шептицький для художника Олекси Новаківського[6].
Померла в лікарні від гнійного апендициту. Похована на полі № 36 Личаківського цвинтаря у Львові. Поряд із нею пізніше поховали її сина Юрія, доньку Єву, чоловіка Вацлава, внучку Софію.
У листопаді 2022 року був започаткований підг. к. УПЮ ім. Софії Окуневської-Морачевської у станиці Відень.
- ↑ https://www.ipsb.nina.gov.pl/a/biografia/waclaw-damian-moraczewski#text
- ↑ а б Софія Окуневська: перша українська жінка-лікарка гінеколог. Українки (укр.). 8 листопада 2020. Архів оригіналу за 24 листопада 2021. Процитовано 24 листопада 2021.
- ↑ а б в Перша лікарка Австро-Угорщини [Архівовано 9 січня 2017 у Wayback Machine.] // журнал «Український тиждень» 08.01.2017
- ↑ Софія Окуневська-Морачевська: перша лікарка-жінка Галичини та Буковини Тернопіль (укр.). 19 серпня 2022. Процитовано 22 серпня 2022.
- ↑ «Переконувала мене писати не по-німецьки, а для свого народу — по-українськи» [Архівовано 22 липня 2015 у Wayback Machine.] // журнал «Країна» 10.06.2015
- ↑ Софія Окуневська-Морачевська: перша жінка-лікар Австро-Угорщини - ilvivyanyn.com (укр.). 21 вересня 2022. Процитовано 21 вересня 2022.
- Вознюк В. О. Велич і сила Софії Окуневської / В. Вознюк // Вознюк В. О. До джерел культури Буковини. — Чернівці, 2002. — С. 53—65; Буковина. — 2000. — 24 травня (№ 138). — С. 1, 3.
- Вознюк В. О. Видатна подруга видатної письменниці: [Софія Окуневська-Марачевська та Ольга Кобилянська] / Володимир Вознюк // Доба. — 2003. — 28 жовтня (ч. 48). — С. 4.
- Врублевська В. В. Шарітка з Рунгу: Біографічний роман про Ольгу Кобилянську. — К. : ВЦ «Академія», 2007. — 512 с. — (Автографи часу).
- Гусар Ю. С.. Видатна подруга видатної письменниці: [Про Софію Окуневську-Морачевську] / Юхим Гусар // Буковинське віче.- 2010. — 7 травня (№ 33). — С. 3.
- Лікар Софія Окуневська (1865—1926 рр.) // Кобилянський С. Д. Історія медицини Буковини: цифри і факти / С. Д. Кобилянський, В. П. Пішак, Б. Я. Дробніс. — Чернівці, 1999. — С. 68.
- Огуй О. Д. Окуневська-Морачевська Софія [Архівовано 19 жовтня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2010. — Т. 7 : Мл — О. — С. 560. — ISBN 978-966-00-1061-1.
- [Окуневська-Марочевська] // Українська Радянська Енциклопедія (УРЕ). — Київ: Головна редакція української радянської енциклопедії, 1982. — С. 519.
- 12 травня — 145 років від дня народження першої жінки-лікаря, доктора медицини Софії-Окуневської-Марачевської (1865—1926) // Пам'ятаймо! (Знаменні та пам'ятні дати Буковини в 2010 р.): бібліографічний покажчик.- Чернівці: Книги — ХХІ, 2009. — С. 170—171.
- «Душею завжди була з Україною…»: до 150-річчя від дня народження С. Окуневської-Морачевської (1865—1926) // Дати і події [Архівовано 1 травня 2016 у Wayback Machine.], 2015, перше півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. — Київ, 2014. — С. 123—126.
- Окуневська-Морачевська Софія // Українська мала енциклопедія : 16 кн : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Буенос-Айрес, 1962. — Т. 5, кн. IX : Літери На — Ол. — С. 1201. — 1000 екз.
- СОФІЯ ОКУНЕВСЬКА | Програма «Велич особистості» | 2015 (ВІДЕО)
- Історичні екскурси. Софія Окуневська [Архівовано 13 липня 2013 у WebCite]
- Жінки-науковці
- Народились 12 травня
- Народились 1865
- Померли 24 лютого
- Померли 1926
- Поховані на Личаківському цвинтарі
- Доктори медицини
- Уродженці Довжанки (Тернопільський район)
- Українські громадські діячки
- Українські феміністки
- Випускники Цюрихського університету
- Перші жінки в професії
- Українські лікарки
- Українські гінекологи
- Жінки-гінекологи
- Письменниці-феміністки
- Ольга Кобилянська