Куманець
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/%D0%9A%D1%83%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B5%D1%86%D1%8C_%D1%83_%D0%A8%D0%B5%D0%BF%D0%B5%D1%82%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D1%97.jpg/300px-%D0%9A%D1%83%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B5%D1%86%D1%8C_%D1%83_%D0%A8%D0%B5%D0%BF%D0%B5%D1%82%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D1%97.jpg)
Кумане́ць, також зрідка кума́н (від тюрк. quman) — керамічна фігурна посудина, що нині використовується здебільшого як прикраса[1].
Слово «куманець» є тюркським мовним запозиченням. Скажімо, у киргизькій кумган має значення «глечик».
Куманці були предметом вжитку козаків. Фахівці зазначають, що вони (як побутова річ) могли бути запозиченням українців у східних народів[2].
Куманці є оригінальним різновидом українського традиційного посуду. Якщо раніше (а подеколи і тепер) їх використовували для зберігання й подання на стіл різноманітних напоїв[3], то тепер — це переважно декоративна оздоба інтер'єру в національному стилі.
Ті, хто пробував зберігати в куманці напої, свідчать, що специфічна форма виробу, контакт напою з натуральною глиною,— призводять до того, що напій тривалий час має певну стійку температуру і неповторний присмак.
Куманці могли бути різної форми, однак найвідомішими є ті, зазвичай полив'яні та щедро оздоблені (розписані, з ліпленням), які використовували для спиртних напоїв, зокрема, виокремлюються з-поміж них куманці у формі дисків[4] або кілець (тобто дисків без середини) з вигнутою ручкою та носиком, горловиною (нерідко з кришкою) та з ніжкою-підставкою (часом застосовувалися пара чи дві пари ніжок)
Цікаво, що тороїдальної форми куманці при частуванні гостей переносилися господарем чи господинею, надіті на передпліччя лівої руки саме через отвір.
В Опішному куманці завжди були дуже популярними. Відомий дослідник опішненського гончарства Яків Риженко так описав куманці міськомлинського гончаря Остапа Ночовника:
![]() |
У композицію своїх виробів він іноді уводив зовсім несподівані елементи. Яскравим прикладом таких композицій є його кумани, що зазнали слави не лише на Україні, а й далеко за її межами. Здебільшого в основу куманів Ночовник клав люльку, поєднану з елементами циліндрійного посуду. Як декоративні елементи Ночовник використовував барокальні прикраси, весільні квіти тощо | ![]() |
Опішненці настільки полюбили цей незвичайний глиняний виріб, що куманець став символом усього гончарного містечка, а на дні посуду, який виготовляли на заводі «Художній керамік», ставили штамп саме у вигляді куманця.
Любив куманці й Леонід Сморж. У його колекції опішненської кераміки таких виробів дев'ять. Три куманці виготовлені відомими гончарями Іваном Шияном та Василем Біляком на замовлення колекціонера. Авторство шести інших невідоме. Більшість куманців прикрашені мальовкою у вигляді багатопелюсткових квітів, листя та завитків. Яскрава колірна гама та незвичайна форма надають куманцям ошатності, святковості[5].
- Аскос (грец. ἀσκός) — давньогрецька пласка посудина округлої форми з ручкою на носику. Аскоси виготовлялися із глини, їх прикрашали фігурним розписом як вази. Аскос застосовували для зберігання мастил і заправки олійних ламп. Відомі форми аскоса з двома носиками.
- Вишуканістю декору відзначались гуцульські глиняні «калачі» — «персневидний посуд», що зберіг у своїх формах багато архаїчних рис. Він складався із колоподібного «вичеревка», невисокої шийки, чотирьох низьких ніжок та двох чи чотирьох вушок з отворами, через які протягали шнурок чи ремінець. «Калачі» покривали білою поливою. Посуд подібної форми був поширений на Полтавщині, а також у Румунії та Угорщині (Smiszko M. Naczynia pierscieniowate. — Lud, t. 34. Lwow, 1936. — С.115, 119.)[6]
-
Малюнок, що показує, як навчити дитину малювати куманець
-
Форма типового українського тороїдального (корпус посудини має форму бублика чи тора) куманця. Ескіз
-
Перенесення тороїдального куманця
-
Куманець з музею «Гуцульщина», Верховина
-
Поштова марка "Куманець, 70к.", Пошта України, 2007 рік
-
Поштова марка "Куманець, 2 грн.", Пошта України, 2007 рік
- disted.edu.vn.ua/courses/learn/2270 Урок-бесіда «Витоки традиційного стилізування та його розвиток» [Архівовано 21 січня 2019 у Wayback Machine.]
- promova.net/kumanets-keramichna-figurna-posudina/ УКРАЇНА В СЛОВАХ. Куманець (керамічна фігурна посудина) [Архівовано 21 січня 2019 у Wayback Machine.]
- Опішнянська кераміка. Куманець «Барвінчастий» [Архівовано 27 січня 2019 у Wayback Machine.]
- olenasunny.blogspot.com/2011/03/blog-post_6338.html Блог Олени Щербань (Лены Солнце) Про глиняний куманець / On clay Kumanets Який він, охтирський глечик? [Архівовано 21 січня 2019 у Wayback Machine.]
- ФОРМИ ТА ПРИЗНАЧЕННЯ УКРАЇНСЬКОГО ГЛИНЯНОГО ПОСУДУ другої половини ХІХ — першої третини ХХ століття Олена Щербань
- Куманець // Жайворонок В. В. Знаки української етнокультури. Словник-довідник., К.: «Довіра», 2006, стор. 320
- Куманець // Термінологічний словник-довідник з будівництва та архітектури / Р. А. Шмиг, В. М. Боярчук, І. М. Добрянський, В. М. Барабаш ; за заг. ред. Р. А. Шмига. — Львів, 2010. — С. 114. — ISBN 978-966-7407-83-4.
- Куманець // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980.
- ↑ Куманець // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980. — Стор. 397.
- ↑ Особливість форм, специфіка назви
- ↑ Куманець виконував ту ж функцію, що нині графин: для нетривалого зберігання і розливання в чарки алкогольних напоїв
- ↑ При цьому посудина без отвору в побуті мала суто українську назву плоскинець
- ↑ Взято на http://smorzh.opishne-museum.gov.ua/news/169-opishnenske-dyvo-kumantsi [Архівовано 22 січня 2019 у Wayback Machine.]
- ↑ Безпосередньо взято на http://olenasunny.blogspot.com/2011/03/blog-post_6338.html [Архівовано 21 січня 2019 у Wayback Machine.]
![]() |
Це незавершена стаття з українського мистецтва. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |