Ліга Європи УЄФА
![]() | |
Засновано | 1971 рік |
---|---|
Реорганізовано | 2009 рік |
Регіон | Європа |
Конфедерація | УЄФА |
Кількість команд | 58 (загалом) 36 (етап ліги) |
Поточний чемпіон | ![]() |
Найбільше перемог | ![]() |
Сайт | uefa.com/uefaeuropaleague/ |
![]() |
Ліга Європи УЄФА (англ. UEFA Europa League) — щорічний європейський футбольний кубковий турнір, що проводиться під егідою УЄФА, другий за престижністю європейський клубний турнір. Заснований в 1971 році, реорганізований в 2009 році. Розігрується в новому форматі з сезону 2009/10. Перший фінал реорганізованого турніру відбувся 12 травня 2010 року на стадіоні «ХСХ Нордбанк-Арена» в Гамбурзі.
З моменту першого розіграшу в сезоні 1971/72 і по сезон 2008/09 турнір називався Кубком УЄФА (англ. UEFA Cup). До сезону 1998/99 в цьому турнірі не брали участь клуби-володарі національних кубків, оскільки існував Кубок володарів кубків УЄФА, який на той час вважався другим за престижністю європейським клубним турніром після Ліги чемпіонів УЄФА, але в результаті злиття розіграшів Кубка УЄФА і Кубка володарів кубків УЄФА з'явився єдиний турнір із старою назвою — Кубок УЄФА[1]. З сезону 2009/10 він дістав назву Ліга Європи УЄФА зі зміною формату турніру за аналогією з Лігою Чемпіонів.[2]
Попередником Кубка УЄФА вважається Кубок ярмарків, але УЄФА офіційно не визнає цей турнір, і, отже, перемоги в цьому турнірі не визнаються перемогами в Кубку УЄФА. Яскравим прикладом тому є «Лідс Юнайтед», який є двічі володарем Кубка ярмарків, але не признається УЄФА, як клуб, що виграв єврокубок.
Чинним переможцем турніру є італійський клуб «Аталанта» з Бергамо.
Попередником Ліги Європи та Кубка УЄФА був Кубок ярмарків, він з'явився на світ 18 квітня 1955 року, через два тижні після створення Кубка європейських чемпіонів. У його дебютному розіграші взяли участь 10 команд: Базеля, Барселони, Бірмінгема, Загреба, Копенгагена, Лейпцига, Лозанни, Лондона, Мілана і Франкфурта. Перший турнір тривав три роки, оскільки матчі відбувалися лише під час проведення ярмарків. Барселонці, у складі яких виступали професіонали з однойменного клубу, святкували перемогу, здолавши у фіналі лондонців із загальним рахунком 8:2.
У другому розіграші Кубка Ярмарків організатори вирішили задіяти тільки професіоналів, які, як і раніше, мали репрезентувати міста із міцними торговельними традиціями. Втім, до турніру — 1958/60 долучилися вже 16 учасників, після чого він став проводитися щорічно. У 1962 році кількість команд зросла до 32-х, а в наш час — перевищила сотню. Спочатку в Кубку Ярмарків домінували представники півдня Європи. Зокрема, тричі святкувала перемогу іспанська «Барселона», ще двічі — «Валенсія». На північ почесний трофей уперше привіз англійський «Лідс» — це сталося у 1968 році, після чого у Кубку Ярмарків протягом п'яти років тріумфували британці.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/14/Wiel_Coerver.jpg/170px-Wiel_Coerver.jpg)
У сезоні — 1971/72 турнір отримав назву Кубок УЄФА, і першим володарем нового титулу став лондонський «Тоттенхем». Відтоді змагання більше не пов'язано з ярмарками, оскільки воно остаточно перейшло під егіду УЄФА. У 1970—х із англійськими командами досить успішно почали сперечатися футболісти Німеччини (ФРН), Нідерландів, Бельгії та Швеції. Цікаво, що з 1968 по 1984 рік лише італійський «Ювентус», здобувши Кубок УЄФА в 1977-му, зумів перервати гегемонію представників півночі.
Після двох поспіль успіхів «Реала» в середині 1980—х, у 1990—х на провідні ролі вийшли італійці. Тріумф «Наполі» 1989—го поклав початок домінуванню апеннінських команд в Кубку УЄФА — протягом 11 сезонів вони перемагали вісім разів, з яких тричі це робив «Інтер». У 2000 році завоювати трофей вдалося «Галатасараю», якому першому з турецьких клубів підкорилася континентальна вершина. Тривалий час (за винятком 1964 і 1965 років) фінал турніру складався з двох матчів. Зміна формату відбулася лише в 1998—му, коли в Парижі «Інтер» переміг «Лаціо» — 3:0. До речі, міланська команда разом із «Ліверпулем» та «Ювентусом» найчастіше володіла Кубком УЄФА — тричі.
Починаючи з сезону — 1999/00 в Кубку УЄФА беруть участь і переможці національних кубків, адже роком раніше було скасовано Кубок володарів кубків. Окрім того, до розіграшу другого за рангом єврокубка почали долучатися невдахи третього відбірного раунду Ліги чемпіонів УЄФА, а також володарі третіх місць за підсумками групового етапу цього ж турніру. У сезоні — 2004/05 в Кубку УЄФА також з'явилася групова стадія, де кожний з 40 клубів проводив по чотири гри.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/2015_UEL_Final_2.jpg/230px-2015_UEL_Final_2.jpg)
З кампанії 2009/10 назву турніру змінили на Лігу Європи УЄФА. Зазнав змін і формат реорганізованого турніру. Віднині на його груповому етапі змагаються 48 клубів, які проводять по шість матчів — три вдома та на виїзді (як і в груповому раунді Ліги чемпіонів УЄФА).[2] У той же час розіграш Кубка Інтертото, третього за престижністю європейського футбольного турніру, був припинений і об'єднаний з Лігою Європи УЄФА. Тепер команди, що кваліфікувалися в Кубок Інтертото, починають грати з кваліфікаційних раундів нового турніру. Першим переможцем турніру під новою назвою став іспанський «Атлетіко», який обіграв у фіналі 2010 року англійський «Фулхем» з рахунком 2:1 у додатковий час, на стадіоні «ХСХ Нордбанк-Арена»[3]. У сезоні 2010/11 переможцем став «Порту», що переміг інший португальський клуб «Брага» з рахунком 1:0 на стадіоні «Авіва» в Дубліні[4]. У фіналі сезону 2011/12 знову грали клуби, що представляють одну країну. Переможцем став «Атлетіко», що переміг інший іспанський клуб «Атлетік» з рахунком 3:0 на стадіоні «Національ» в Бухаресті,[5] а Фалькао, який відзначився дублем за «Атлетіко»[5] став першим гравцем, який виграв Лігу Європи і став найкращим бомбардиром Ліги Європи двічі поспіль із двома різними клубами.[6][7] У сезоні 2014—2015 іспанська «Севілья» стала клубом з найбільшою кількістю трофеїв Ліги Європи і Кубка УЄФА, а в наступному сезоні здобула 3-ю поспіль перемогу.
Логотипи | ||||||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() | |||||||
З 1971 по 2004 рік | З 2004 по 2009 рік | З 2009 по 2015 рік | З 2015 по 2021 рік | З 2021 по 2024 рік | З 2024 року |
Клуби, які отримали путівку до Ліги Європи УЄФА, потрапляють до кваліфікаційного раунду, номер якого залежить від рейтингу федерації, а також від місця в національному чемпіонаті або від того, чи є команда володарем кубка країни. До кваліфікаційних раундів потрапляють також клуби, які вилетіли з кваліфікаційних раундів Ліги чемпіонів.
Переможці кваліфікаційного раунду плей-оф, команди, що потрапили напряму та які вилетіли з кваліфікаційного раунду плей-оф Ліги чемпіонів, формують 1 групу з 36 команд. Кожен клуб проведе 8 матчів проти суперників в загальній лізі: 4 вдома та 4 на виїзді. Команди, що посядуть 1-8 місця в етапі лізі, виходять до 1/8 фіналу, а команди, що посядуть 9-24 місця - в стикові матчі.
У плей-оф розіграш буде проводитись за традиційною єврокубковою схемою «на виліт» з двох матчів (вдома і в гостях). Фінал складатиметься з одного матчу.
З 1970 року і до 2004 року, схема турніру була винятково олімпійською. В турнірі брали участь спочатку 64 команди, які грали двоматчеві дуелі з суперниками на вибування. З часом кількість учасників турніру збільшилась, що призвело до введення попередніх кваліфікаційних раундів.
Починаючи з 2004 року, для збільшення зборів від продажу квитків, було введено груповий турнір, в якому беруть участь 40 команд, розбиті на 8 підгруп. Надалі схема турніру також була олімпійською.
В турнірі брали участь команди, що зайняли високі місця в національних чемпіонатах (не нижче за 8-ме), проте не могли брати участь в Лізі чемпіонів за квотою країни. Окрім того, в турнірі брали участь команди, які зайняли третє місце у груповій частині розіграшу Ліги чемпіонів УЄФА, переможці або фіналісти національних Кубків, 3 команди за fair-play, а також 3 переможці Кубка Інтертото.
До розіграшу 2024/25 клуби, які отримали путівку до Ліги Європи УЄФА, потрапляли до кваліфікаційного раунду, номер якого залежив від рейтингу федерації, а також від місця в національному чемпіонаті або від того, чи є команда володарем кубка країни. До четвертого кваліфікаційного раунду потрапляли також клуби, які вилетіли з 2-го кваліфікаційного раунду Ліги чемпіонів.
37 переможців 4-го кваліфікаційного раунду, діючий володар кубка і 10 клубів, які вилетіли з 3-го кваліфікаційного раунду Ліги чемпіонів, жеребкуванням формували 12 груп по 4 команди. Кожен клуб проводив 6 матчів проти суперників по групі: 3 вдома та 3 на виїзді. Дві найкращі команди з кожної групи виходили до плей-оф.
У плей-оф до 24-ох команд приєднувалися 8 клубів, які посіли треті місця в груповому турнірі Ліги чемпіонів.
Трофей Ліги Європи УЄФА є перехідним кубком. До реформи змагання відповідно до правил УЄФА переможець турніру отримував оригінал кубка після трьох перемог в турнірі поспіль або після п'ятої перемоги, незалежно від того, чи були вони взяті одна за одною. Відлік циклу перемог робився з моменту попередньої передачі трофею на вічне зберігання. Після цього починався новий цикл. Але виконати вказані вимоги не змогла жодна команда. Клуб, що виграв Лігу Європи УЄФА і не відповідав переліченим вище критеріям, мав право зберігати трофей у себе впродовж наступного сезону і повинен був повернути його УЄФА за два місяці до наступного фіналу. Також переможець турніру отримував копію трофею розміром в 4/5.[8]
За новими правилами, що набули чинності з сезону 2009/10, трофей зберігається в УЄФА вічно, кожному переможцеві вручається повнорозмірна копія кубка. Клубу, що ставав три сезони поспіль переможцем турніру або той, що взяв загалом п'ять перемог, оригінальний трофей не залишається.[9]
З березня по травень 2009 року в Паризькій опері під керівництвом французького композитора Йогана Цвейга, був записаний Гімн Ліги Європи УЄФА. Урочиста прем'єра гімну в залі «Грімальді-Форум» в Монако 28 серпня 2009 року стала одним із заходів, що відбувся до церемонії жеребкування основної стадії турніру.
Гімн звучить на стадіоні перед кожною грою Ліги Європи УЄФА, а також перед кожною телевізійною трансляцією матчів Ліги Європи як музичний елемент відкриття турніру.[10]
На відміну від Ліги чемпіонів, гімн Ліги Європи не має слів. Але його автор переконаний, що тим не менше ця композиція сповна передає почуття футбольних традицій та випромінює неабияку енергію.[11]Йоган Цвейг сам сподівається, що його гімн доб'ється, з точки зору світового визнання, таких же успіхів, як і Гімн Ліги чемпіонів.[10][12].
- Кубок ярмарків
- Ліга чемпіонів УЄФА
- Ліга конференцій УЄФА
- Кубок володарів кубків
- Ліга Європи УЄФА 2011—2012
- ↑ UEFA Europa League History (англійською) . UEFA. Архів оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 27 квітня 2008.
- ↑ а б UEFA Cup gets new name in revamp (англійською) . BBC Sport. 26 серпня 2008. Архів оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 26 серпня 2008.
- ↑ McNulty, Phil (21 лютого 2011). Atletico Madrid 2 - 1 Fulham (aet) (англійською) . HSH Nordbank Arena, Hamburg: BBC. Архів оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 21 лютого 2011.
- ↑ Португальське домінування. UEFA. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 9 травня 2012.
- ↑ а б Фалькао дарує титул "Атлетико". UEFA. 9 травня 2012. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 9 травня 2012.
- ↑ Фалькао знову на вершині. UEFA. 9 травня 2012. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 10 травня 2012.
- ↑ Безпомилковий баланс Фалькао. UEFA. 8 травня 2012. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 9 травня 2012.
- ↑ Regulations of the UEFA Cup 2007/08, page 6, II Cup and Medals, Article 4, Cup (PDF) (англійською) . UEFA. 8 липня 2011. Архів (PDF) оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 8 липня 2011.
- ↑ Regulations of the UEFA Europa League 2009/10, page 7, III Trophies and medals, Article 5, Trophy (PDF) (англійською) . UEFA. 8 липня 2011. Архів (PDF) оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 8 липня 2011.
- ↑ а б Гімн Ліги Європи УЄФА. УЄФА. 28 серпня 2009. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 30 вересня 2011.
- ↑ Офіційна сторінка гімну Ліги Європи УЄФА. УЄФА. 30 вересня 2011. Архів оригіналу за 29 червня 2013. Процитовано 30 вересня 2011.
- ↑ Yohann ZVEIG on MySpace Music (англійською) . myspace.com. 30 вересня 2011. Процитовано 30 вересня 2011.
{{cite web}}
: Недійсний|deadurl=404
(довідка)
- Сторінка турніру на офіційному сайті [Архівовано 4 серпня 2012 у Wayback Machine.] (англ.)
- Історія Ліги Європи на офіційному сайті [Архівовано 14 серпня 2012 у Wayback Machine.] (англ.)