Бойко Віталій Федорович
Бойко Віталій Федорович | |
---|---|
![]() | |
Голова Верховного Суду України | |
21 грудня 1994 — 24 жовтня 2002 | |
Президент | Леонід Кучма |
Попередник | Бутенко Георгій Андрійович |
Наступник | Маляренко Василь Тимофійович |
1-й Міністр юстиції України | |
2 серпня 1990 — 20 березня 1992[1] | |
Президент | Леонід Кравчук |
Наступник | Кампо Володимир Михайлович |
Народився | 30 вересня 1937 с. Кропивне, Ніжинський район, Чернігівська область, Українська РСР, СРСР |
Помер | 30 січня 2020 (82 роки) |
Відомий як | адвокат, суддя, дипломат |
Громадянство | ![]() |
Національність | українець |
Alma mater | Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого |
Професія | юрист |
Нагороди | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Бойко Віталій Федорович (30 вересня 1937, с. Кропивне, Ніжинський район, Чернігівська область, Українська РСР, СРСР — 30 січня 2020[2]) — український юрист і дипломат. Голова Верховного Суду України з 21 грудня 1994 по 24 жовтня 2002. Надзвичайний і Повноважний Посол України в Республіці Молдова у 1993–1994. Міністр юстиції України (1990—1992).
Народився 30 вересня 1937 р. у селі Кропивне (Ніжинський район), (Чернігівська область)[3]. Після закінчення у 1954 р. Ніжинського технікуму підготовки культурно-освітніх працівників завідував сільським клубом. З 1956 по 1959 р. проходив строкову військову службу.
У 1963 р. закінчив Харківський юридичний інститут і був обраний суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, а наступного року — призначений головою цього суду й очолював його упродовж десяти років[4]. З лютого 1973 р. по березень 1976 р. обіймав посаду заступника голови Дніпропетровського обласного суду, протягом наступних десяти років очолював Донецький обласний суд[5].
У січні 1986 року призначений першим заступником Міністра юстиції.
У період із 1990 р. по 1992 р. обіймав посаду Міністра юстиції України. Саме тоді міністерство розробило основні положення, що лягли в основу законів «Про власність», «Про економічну самостійність України» та інших нормативних актів. Це було непростим завданням, оскільки вносилися зміни в законодавчі акти у зв'язку з набуттям Україною незалежності, по-новому формулювалися окремі положення закону, починаючи з Кримінального кодексу, були внесені зміни до закону «Про судоустрій України», приймалися нові закони, зокрема, «Про статус суддів»[5].
Очолюючи Міністерство юстиції, одночасно виконував і обов'язки Голови Центральної виборчої комісії з виборів народних депутатів України (1989—1992 рр.). Займався також організацією виборів першого Президента України, проведенням Всеукраїнського референдуму з питань незалежності України. І ця робота була дуже відповідальною, оскільки рішення Центральної виборчої комісії тоді не можна було оскаржити до суду — вони були остаточними й оскарженню не підлягали.
З 1992 р. по 1993 р. працював завідувачем відділу оборони, національної безпеки, правопорядку і надзвичайних ситуацій Кабінету Міністрів України.
З березня 1993 р. — Надзвичайний і Повноважний Посол України в Республіці Молдова[3].
З 21 грудня 1994 р. обраний Головою Верховного Суду України й очолював його до виходу у відставку 24 жовтня 2002 р. [6]Суддя вищого кваліфікаційного класу.
Ініціатор багатьох законопроєктів та пропозицій щодо вдосконалення чинного законодавства України, здійснення у державі судово-правової реформи. Входив до складу Ради при Президентові України з питань реформування судової системи України та до Вищої ради юстиції. Був одним з організаторів Спілки юристів України.
Нагороджений Почесними грамотами Президії Верховної Ради УРСР (1987) та Верховної Ради України (2001, 2002), Почесною відзнакою Президента України (1996)[7], орденом князя Ярослава Мудрого V ступеня (2001)[8], Почесною відзнакою Ради суддів України (2002). Заслужений юрист України (1997)[9].
- ↑ Указ Президента України від 20 березня 1992 року № 173/92 «Про призначення Міністра юстиції України»
- ↑ Помер перший міністр юстиції України Віталій Бойко. Архів оригіналу за 30 січня 2020. Процитовано 30 січня 2020.
- ↑ а б Бойко Віталій Федорович. logos-ukraine.com.ua. Архів оригіналу за 8 травня 2021. Процитовано 4 січня 2020.
- ↑ Довідка: Бойко Віталій Федорович. dovidka.com.ua. Архів оригіналу за 22 лютого 2015. Процитовано 4 січня 2020.
- ↑ а б Бойко Віталій Федорович | Енциклопедія Сучасної України. esu.com.ua. Архів оригіналу за 17 серпня 2021. Процитовано 4 січня 2020.
- ↑ Бойко Віталій Федорович. hcj.gov.ua.
- ↑ Указ Президента України від 22 серпня 1996 року № 752/96 «Про нагородження Почесною відзнакою Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 27 листопада 2001 року № 1157/2001 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ Указ Президента України від 29 вересня 1997 року № 1067/97 «Про присвоєння В. Бойку почесного звання "Заслужений юрист України"»
- В. М. Матвієнко. Бойко Віталій Федорович // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- Біографія Бойко Віталій Федорович [Архівовано 20 січня 2004 у Wayback Machine.]
Попередник: | 1-й Міністр юстиції України Бойко Віталій Федорович 2 серпня 1990 — 20 березня 1992 |
Наступник: |
Міністр юстиції УРСР Зайчук Володимир Гнатович 1970 — 2 серпня 1990 |
Кампо Володимир Михайлович 1992 |
Попередник: | Голова Верховного Суду України 21 грудня 1994 — 24 жовтня 2002 |
Наступник: |
Бутенко Георгій Андрійович |
Маляренко Василь Тимофійович |
- Народились 30 вересня
- Народились 1937
- Померли 30 січня
- Померли 2020
- Випускники Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого
- Кавалери ордена князя Ярослава Мудрого V ступеня
- Заслужені юристи України
- Нагороджені Почесною грамотою Президії ВР УРСР
- Нагороджені почесною грамотою ВРУ
- Кавалери ордена «За заслуги» (Почесна відзнака Президента України)
- Уряд Вітольда Фокіна
- Голови Верховного Суду України
- Міністри юстиції України
- Голови ЦВК
- Українські правники
- Уродженці Ніжинського району
- Українські дипломати
- Посли України в Молдові
- Міністри юстиції УРСР