Пуерто-Рико
Пуерто-Рико | |||||
|
|||||
Девіз: Joannes Est Nomen Eius Іван — це ім'я Його | |||||
Гімн: «La Borinqueña» | |||||
![]() | |||||
Столиця (та найбільше місто) |
Сан-Хуан 18°29′ пн. ш. 66°08′ зх. д.country H G O | ||||
Офіційні мови | іспанська мова, англійська мова | ||||
---|---|---|---|---|---|
Форма правління | Співдружність, Залежна територія США | ||||
- Президент США | Джо Байден | ||||
- Губернатор Пуерто-Рико | Педро П'єрлуїсі | ||||
Площа | |||||
- Загалом | 9 104 км² (169) | ||||
- Внутр. води | 1,6 % | ||||
Населення | |||||
- оцінка 2020 | 2 860 853 (141) | ||||
- перепис 2006 | 3 913 054 | ||||
- Густота | 391/км² (32) | ||||
ВВП (ПКС) | 2010 р., оцінка | ||||
- Повний | $64 840 (98) | ||||
- На душу населення | $19 100 | ||||
Валюта | Долар США (USD )
| ||||
Часовий пояс | −4 | ||||
Коди ISO 3166 | PR / PUR | ||||
Домен | .pr | ||||
Телефонний код | +1-787, +1-939 | ||||
![]() | |||||
|
Пуе́рто-Ри́ко (англ. і ісп. Puerto Rico; таїно Boriken) — територія, що перебуває на правах самоуправління під юрисдикцією США й має статус «неприєднаної упорядкованої території» (unincorporated organized territory), що означає, що ця територія не є невіддільною частиною США. Крім того що верховна влада належить Конгресу США, дія Конституції США у Пуерто-Рико обмежена. Розташована у Вест-Індії, на острові Пуерто-Рико з групи Великих Антильських островів (що відділяють Карибське море від Мексиканської затоки й Атлантичного океану) й низці прилеглих малих островів. Населення території становить 3 994 259 осіб (оцінка станом на 2007 рік), площа — 9 104 км².
Пуерто-Рико має власну конституцію, законодавчу, виконавчу й судову гілки влади. Зв'язок із США полягає в наявності спільного громадянства, валюти й оборони. Через відсутність чіткої законодавчої бази щодо статусу території це питання активно обговорюється на самому острові, у США та в ООН.
- Пуе́рто-Ри́ко, або Пуе́рто-Рі́ко (англ. і ісп. Puerto Rico) — коротка назва.
- Вільно асоційована держава Пуе́рто-Ри́ко (ісп. Estado Libre Asociado de Puerto Rico, англ. Free Associated State of Puerto Rico, англ. Commonwealth of Puerto Rico) — офіційна назва
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e1/STS034-76-88.jpg/250px-STS034-76-88.jpg)
Автономна республіка Пуерто-Рико розташована на північно-східних Карибських островах (між Атлантичним океаном та Карибським морем). Найбільші з них — острови В'єкес, Кулебра, Мона, Десечео, Каха де Муертос тощо.
Головний острів, Пуерто-Рико — крайній східний острів Великих Антильських островів, розташований між Американськими Віргінськими островами та Домініканською Республікою, за 120 км на схід від острова Гаїті, від якого відділений протокою Мона. Розмір: 170 км x 60 км; населення: понад 4 мільйони мешканців.
Клімат тропічний морський, м'який, без помітних сезонних температурних коливань.
Періодичні посухи та буревії. Сезон буревіїв — з травня до листопада.
Терен головним чином горбкуватий з береговою смугою рівнин на півночі; урвисті гори на західному узбережжі; загалом піщаний положистий морський берег.
Основні природні багатства: мідь, нікель, є потенціал для видобутку нафти.
Особливості — найвищий прибуток на душу населення в Латинській Америці.
Валюта: долар США.
Історія Пуерто-Рико в період до прибуття на цю землю Христофора Колумба до кінця не вивчена. Все, що відомо про неї, прийшло з археологічних розкопок і усних розповідей перших іспанських мандрівників. Перша книга, що всесторонньо описує історію Пуерто-Рико, була написана братом Ін'їго Ласьєррою (ісп. Fray Iñigo Abbad y Lasierra) в 1786 році, через 293 роки після першого відвідування цього острова іспанцями[1].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/31/Taino_Village.jpg/250px-Taino_Village.jpg)
Першими поселенцями Пуерто-Рико були ортоїроїди (англ. Ortoiroids), представники стародавньої культури. Розкопки, проведені в 1990 році, знайшли залишки первісної людини, вік якої датувався приблизно 2000 роком до нашої ери (4000 років тому). Залишки назвали «людина Пуерто Ферро» (англ. Puerto Ferro man)[2]. В період між 120 і 400 роками нашої ери на острів прибули представники індіанського племені ігнері (англ. Igneri) з району річки Оріноко в Південній Америці[3]. Між VII та XI століттями острів стали заселяти представники аравакських племен, що заснували культуру таїно, представники якої називали острів «БорІк'вен» або «Борінк'уен»[4], і приблизно до 1000 року ця культура стала домінувати на острові, аж до прибуття Колумба в 1493 році.
Христофор Колумб висадився на острові 19 листопада 1493 року під час своєї другої подорожі до берегів Америки. Спочатку іспанці назвали острів Сан-Хуан-Баутіста на честь святого Іоанна Хрестителя, але кінець кінцем острів дістав назву Пуерто-Рико, що в перекладі означає «багатий порт». Колонізація острова іспанцями почалася в 1508 році, коли з Санто-Домінго (острів Гаїті) прибув із загоном конкістадорів Хуан Понсе де Леон (ісп. Juan Ponce de León), який заснував місто Капарра. Капарра — головний порт Пуерто-Рико. Назва Сан-Хуан прийшла дещо пізніше (в 1521 році) до столиці території та до невеликого острова «Старий Сан-Хуан» (англ. Old San Juan), що нині є частиною столиці. Після завоювання острова та його анексії Іспанією в 1509 році Хуан Понсе де Леон став першим губернатором острова (Вісенте Яньєс Пінсон був призначений першим губернатором, але на острів так і не прибув).
З назвою держави і його столицею пов'язаний географічний курйоз. Острів спочатку був названий в традиціях іспанських колонізаторів Сан-Хуан на честь християнського святого. Столиця, відповідно, дістала ім'я Пуерто-Рико (Багатий порт), але згодом картографи «переплутали» назви.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/Garita_morro_s.jpg/300px-Garita_morro_s.jpg)
Острів незабаром був колонізований іспанцями. До острова почали завозитися африканські раби як безкоштовна робоча сила замість індіанського населення, що швидко зменшувалося через хвороби та примус працювати на іспанську корону. Врешті-решт, таїно повністю вимерли внаслідок хвороб, які принесли з собою іспанці й африканці, а також від важких умов життя, в яких вони опинилися. Пуерто-Рико швидко став важливою фортецею і портом іспанської імперії в Карибському морі. Проте в кінці XVII—XVIII століть в центрі колонізації опинилися більш процвітаючі території материка, а не острів, збіднілий унаслідок скорочення чисельності населення. Після вичерпання покладів золота (остаточно в 1830 році) іспанці зосередили свою увагу на плантаціях цукрової тростини. Ще у XVIII столітті на острів завезли каву.
Економічному процвітанню перешкоджали пірати. Для захисту від них та від загрози з боку європейських ворогів Іспанії на острові поступово виникли різні форти та фортеці, такі як Ла-Форталеса (ісп. La Fortaleza), Фуерте-Сан-Філіпе-дель-Морро (ісп. Fuerte San Felipe del Morro) і Сан-Крісто́баль (ісп. Fuerte San Cristóbal), мури яких збереглися дотепер. Французи, голландці та англійці неодноразово робили спроби захопити Пуерто-Рико, але зазнали поразки в спробах тривалої окупації острова.
У 1809 році, коли війська Наполеона I окупували значну частину Піренейського півострова, і була у розпалі Перша іспанська революція, збори тимчасового уряду в іспанському місті Кадіс оголосили Пуерто-Рико заморською провінцією Іспанії з правом представництва при іспанському дворі[5]. Перший представник острова в Кадіських кортесах Рамон Повер-і-Гіральт (ісп. Ramón Power у Giralt) помер незабаром після прибуття до Іспанії. З ухваленням Кадіської конституції 1812 року, коли іспанські території були розділені на провінції, пуерториканцям дарували умовне громадянство.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bc/Real_C%C3%A9dula_de_Gracia.jpg/200px-Real_C%C3%A9dula_de_Gracia.jpg)
10 серпня 1815 року в Іспанії був виданий королівський декрет, що заохочував іспанців і інших європейців, лояльних до іспанської корони та римсько-католицької церкви, селитися на острові, що відкрило Пуерто-Рико шлях до торгових стосунків з іншими країнами. Це був початок зростання аграрної економіки острова, де цукор, тютюн і кава стали основними продуктами експорту. Острів почали заселяти іммігранти з Німеччини, Корсики, Ірландії, Франції, Португалії і Канарських островів, що рятувалися від важких економічних потрясінь в Європі і яких привертала можливістю вільного в'їзду на острів. Проте ці невеликі послаблення і права були незабаром скасовано. Після повалення Наполеона до Іспанії повернулася абсолютна монархія, яка скасувала Кадіську конституцію і повернула Пуерто-Рико статус колонії, де безмежно панували іспанські монархи.
25 червня 1835 року дружина іспанського короля Фердинанда VII Марія Крістина, у цей момент регентка Іспанії (1833—1840), скасувала торгівлю рабинями в іспанських колоніях. У 1851 році губернатор острова Хуан де-ла-Песуела-Севальос (ісп. Juan de la Pezuela Cevallos) заснував на острові Королівську академію витончених мистецтв, яка давала освіту шкільним вчителям, розробляла методику викладання, і влаштовувала літературні конкурси, які сприяли інтелектуальному і літературному розвитку острова. У 1858 році Семюел Морзе встановив в місті Арройо (ісп. Arroyo) перший на острові телеграфний апарат.
Життя в Пуерто-Рико в другій половині XIX століття відбувалося на тлі боротьби за автономію. Перепис 1860 року показав, що населення острова склало 583 308 осіб. З них 300 406 (51,5 %) осіб становило біле населення, решта належала до інших рас, переважно нащадків африканських рабів[6]. З них переважна більшість (83,7 %) належала до бідних прошарків. Аграрний розвиток острова гальмувався нестачею доріг, примітивністю знарядь праці та стихійними лихами, такими як посуха. Економіка також страждала від високих тарифів і податків, встановлених іспанською королівською владою. 23 вересня 1868 року в місті Ларес (ісп. Lares) спалахнуло повстання за незалежність, відоме як «El Grito de Lares» (Плач Лареса), яке незабаром було придушене. Вожді цього повстання Рамон Еметеріо Бетансес (ісп. Ramón Emeterio Betances) і Сегундо Руїс Белвіс (ісп. Segundo Ruiz Belvis) в сучасному Пуерто-Рико вважаються батьками пуерто-риканської нації. В 1873 році нова конституція Іспанії дозволила представникам Пуерто-Рико ввійти до іспанського парламенту.
Пізніше виник політичний рух за незалежність під керівництвом Романа Бальдоріоті де Кастро (ісп. Ramón Baldorioty de Castro), а в кінці століття рух під керівництвом Луіса Муньоса Рівери (ісп. Luis Muñoz Rivera). У 1897 році Муньос Рівера з соратниками виступили перед ліберальним іспанським урядом за надання автономії для Куби й Пуерто-Рико. У наступному, 1898 році, на короткий період було оголошено автономний уряд. Хартія автономії була підзвітна губернаторові острова, що призначається Іспанією. Губернатор мав право анулювати будь-яке рішення місцевої влади та брав участь у виборах парламенту.
1898 — після початку іспано-американської війни американці окупували Пуерто-Рико. Після її закінчення, за Паризьким пактом, країну передали США.
1952 — країна набула статус «вільно приєднаної до США країни» з внутрішнім самоврядуванням.
2012 — у країні відбувся референдум з питання входження Пуерто-Рико до складу США як 51 штату
![]() | Частина інформації в цій статті застаріла. (Січень 2021) |
У 2000 році за розпорядженням президента Білла Клінтона була створена президентська робоча група зі статусу Пуерто-Рико (англ. Presidents Task Force on Puerto Rico's Status)[7]. У своїй доповіді робоча група підтвердила поточний статус і рекомендувала надати громадянам острова право на самовизначення[8]. Передбачається, що в рамках цієї процедури пуерториканці виберуть один з трьох варіантів: закріплення поточного статусу, входження в США на правах штату або здобуття незалежності. Відповідний законопроєкт внесений на розгляд Конгресу[9].
У 2012 році був проведений референдум про політичний статус, який пройшов у два етапи. На першому етапі жителі висловилися за зміну політичного статусу архіпелагу. За це проголосували 54 відсотків виборців. На другому етапі пуерториканці вибирали новий політичний устрій.
6 листопада 2012 — на другому етапі референдуму — перетворення Пуерто-Рико в 51-й штат США підтримало 65 відсотків виборців, 31 відсотка проголосували за надання архіпелагу статусу суверенної асоційованої держави в союзі з США. Тільки 4 відсотки підтримали повну незалежність.[10] За іншими даними, 61,15 % населення проголосували за приєднання до США, 33,31 % — за додання архіпелагу статусу суверенної асоційованої держави в союзі з США, і 5,53 % проголосували за незалежність.[11]Для остаточного включення Пуерто-Рико до складу Сполучених Штатів необхідно рішення Конгресу.
На рекомендаційному референдумі 11 червня 2017 р., в якому взяли участь 23 % жителів Пуерто-Рико, які мають право голосу, близько 97 % з півмільйона тих, хто проголосував віддали голоси за входження до складу США. За збереження статус-кво і проведення ще одного референдуму висловилися по 1,5 % тих, хто голосував[12].
Третього листопада 2020 року одночасно з загальними виборами мав відбутися референдум, на якому громадяни вирішили б питання приєднання до США в якості ще одного штату[13].
Як «неінкорпорована організована територія» Сполучених Штатів, Пуерто-Рико не має адміністративного поділу першого порядку, як це визначено урядом США, але в адміністративному поділі другого рівня є 78 муніципалітетів, які в статистичних цілях прирівнюються до округів США. Муніципалітети далі поділяються на барріу (райони), а ті на сектори. У кожного муніципалітету є міський голова та муніципальний законодавчий орган, який обирається на 4 роки.
1. Агуада |
21.Гурабо |
41.Лукільйо |
61.Сан-Херман |
Населення Пуерто-Ріко згідно з переписом 2020 року становить 3 285 874, що на 11,8% менше ніж згідно з переписом 2010 року
Столиця — місто Сан-Хуан, розташоване на північному узбережжі головного острова (430 тисяч населення). Інші міста: Майагуєс, Понсе. Державні мови: іспанська та англійська.
Найпоширеніша релігія — католицизм.
Чинна конституція була затверджена 3 березня 1952 року, схвалена конгресом США 3 липня 1952 року, набула чинності 25 липня 1952 року.
Згідно з конституцією 1952 року губернатор обирається на 4 роки; законодавчі органи сенат і палата представників (аналогічно до США).
Виконавчі органи країни: президент США Джо Байден, голова уряду губернатор Анібал Асеведо-Віла (з січня 2005 року).
Кабінет призначає губернатор за згодою законодавчої влади. Губернатор обирається народним голосуванням на 4-річний період.
Законодавчі органи: двопалатна Законодавча Асамблея складається зі Сенату (мінімум 27 членів, обраних народним голосуванням на 4-річний термін) та Палати Представників (51 член, обраних народним голосуванням на 4-річний термін).
Судова система: Верховний суд, Апеляційний суд та Суд Першої Інстанції, який має в собі Верхній Суд і Муніципальний Суд. Всіх суддів призначає губернатор з дозволу Сенату.
Країна поділена на 78 муніципалітетів (самоврядних районів; municipios, в однині — municipio)
Наприкінці липня 2019 року в країні розгорілись масові протести проти чинної влади. Мітингувальники вимагають відставки губернатора країни. В місті Сан-Хуан в протестах беруть участь понад 200 тис. осіб. Протести почалися після того, як було опубліковано електронне листування губернатора Рікардо Росселлі, де той у зневажливій формі відгукувався про місцевого жителя, з яким робив фото. Політик вживав нецензурну лексику й вульгарні вирази щодо жінки-політика в Нью-Йорку та до співака Рікі Мартіна[15].
- Партія незалежності Пуерто-Рико (англ. Puerto Rican Independence Party (PIP))
- Народно-демократична партія Пуерто-Рико (англ. Popular Democratic Party of Puerto Rico (PPD))
- Нова прогресивна партія (англ. New Progressive Party (NPP))
На початку 1900-х років економіка Пуерто-Рико була переважно аграрною, і її основним товаром був цукор. Наприкінці 1940-х років було запущено кілька проєктів під назвою «Operation Bootstrap», суть яких полягала у звільненні від податків і будівництві фабрик. В результаті промислове виробництво стало основною галуззю острова.
За часів Великої депресії економічні умови в Пуерто-Рико помітно покращилися через зовнішні інвестиції в капіталомісткі галузі промисловості, такі як нафтохімія та фармацевтика. Завдяки американським податковим послабленням місцеві галузі промисловості сьогодні можуть конкурувати з країнами, де зарплата набагато нижче американських стандартів. В останні роки багато американських і закордонні виробники перебралися в низькооплачувані країни Латинської Америки та Азії. Пуерто-Рико дотримується трудового законодавства США і його обмежень.
Туризм є важливим компонентом пуерто-риканської економіки та приносить приблизно $1,8 млрд на рік. У 1999 році острів відвідало майже 5 млн туристів, здебільшого з США. Приблизно третина з них становлять пасажири круїзних лайнерів. Розвиваються різні види туризму, такі як пляжний, екотуризм, спортивний, пригодницький, гастрономічний та інші. Постійно збільшується кількість реєстрацій в готелях (статистика з 1998 року), будуються нові готелі та інші центри туризму, що говорить про хороший стан індустрії туризму.
Залізниця протяжністю 96 км, була прокладена для обслуговування плантацій цукрової тростини. На острові 9 морських портів (головні з них — Сан-Хуан, Маягуес, Понсе), два міжнародні аеропорти — в Сан-Хуані та Агуаділья. Основний зовнішньоторговельний партнер — США (понад 70 % експорту і 50 % імпорту), крім них з Пуерто-Рико активно торгують Японія, Венесуела, Домініканська республіка. Не зважаючи на активне сальдо зовнішньої торгівлі, Пуерто-Рико має багатомільярдні зовнішні борги. У країні добре розвинена туристична сфера, за рік острів відвідують майже два мільйони туристів (три чверті з них американці, решта — з Канади, Іспанії, Домініканської республіки, Венесуели, Мексики). Як грошову одиницю на Пуерто-Рико використовують долар США.
- ↑ Iñigo Abbad y Lasierra (1786). Historia Geográfica, Civil y Natural de la Isla de San Juan Bautista de Puerto Rico.
- ↑ Vieques Island — What lies beneath. Архів оригіналу за 23 червня 2013. Процитовано 4 березня 2008.
- ↑ Brief Chronology of Puerto Rico (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 17 лютого 2006. Процитовано 4 березня 2008.
- ↑ . Зараз пуерториканці також відомі як Боринкуанці (Boricuas) або «люди з Боринкуена»
- ↑ Історія Пуерто-Рико
- ↑ Grose, Howard B.,Advance in the Antilles ASIN B00085O1E8
- ↑ Федеральний архів США (англ.)
- ↑ Офіційний текст доповіді президентської комісії із статусу Пуерто-Рико [Архівовано 25 вересня 2007 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Законопроєкт про самовизначення Пуерто-Рико [Архівовано 2017-08-31 у Wayback Machine.](англ.)
- ↑ Puerto Rico vote could change ties to U.S.(англ.)
- ↑ General Elections 2012 and Plebiscite on Puerto Rico Political Status [Архівовано 7 листопада 2012 у Wayback Machine.](англ.)
- ↑ Пуерториканці проголосували за приєднання до США. http://zik.ua (укр.) . Телеканал ZIK. понеділок, 12 червня, 2017. Архів оригіналу за 30 жовтня 2020. Процитовано 12.06.2017.
- ↑ Пуерто-Рико може увійти до складу США, незабаром відбудеться референдум. https://www.pravda.com.ua/ (укр.) . Українська правда. неділя, 17 травня, 2020. Процитовано 17.05.2020.
- ↑ name="2020CensusData">2020 Census Illuminates Racial and Ethnic Composition of the Country. United States Census. Процитовано 17 серпня 2021.
- ↑ У протестах в Пуерто-Ріко беруть участь 200 тис. осіб. РБК-Украина (рос.). Процитовано 23 липня 2019.
- Jones, William. Porto Rico // The Catholic Encyclopedia. Vol. 12. New York: Robert Appleton Company, 1911.
- Офшорна зона Пуерто-Рико // Митна енциклопедія : у 2 т. / І. Г. Бережнюк (відп. ред.) та ін.. — Хм. : ПП Мельник А. А., 2013. — Т. 2 : М — Я. — 536 с. — ISBN 978-617-7094-10-3.
- Задорожній О. В. Держава асоційована // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- О. Задорожній. Асоційована держава // Політична енциклопедія / редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови). — К. : Парламентське видавництво, 2011. — С. 43-44. — ISBN 978-966-611-818-2.
- Пуерто-Рико // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2003. — Т. 5 : П — С. — 736 с. — ISBN 966-7492-05-2.