Dezső Kosztolányi
Deže Kostolanji | |
---|---|
Biografske informacije | |
Rođenje | (mađ. Kosztolányi Dezső) 29. 3. 1885. Subotica, ![]() |
Smrt | 3. 11. 1936. (dob: 51) Budimpešta, ![]() |
Obrazovanje | |
Zanimanje | književnik, novinar, publicista, prevodilac |
Opus | |
Jezik | mađarski |
Znamenita djela | |
Inspiracija | |
Na |
Deže Kostolanji (mađ. Dezső Kosztolányi; Subotica, 29. mart 1885 — Budimpešta, 3. novembar 1936) je bio književnik, novinar, publicista, prevodilac književnih dela. Oprobao se u gotovo svim književnim rodovima[2], od poezije preko esejistike, do pozorišnih komada. Gradeći sopstveni stil, koristio je francuski simbolizam, impresionizam, ekspresionizam,[2] psihološki realizam, a smatra se i začetnikom futurizma u svojoj sredini.[3]
Još za života je preveden na sve evropske jezike.[4]
Rođen je u Subotici, gde je završio gimnaziju. Međutim, zbog sukoba sa nastavnikom napustio je školu pre mature i pored toga što mu je otac bio direktor škole. Studije je nastavio u Budimpešti (1903[5]), gde se družio sa Mihaljem Babičem i Đulom Juhasom, velikim mađarskim književnicima.[6]
Prvu pesmu objavio je 1901. godine, prvu zbirku pesama 1907[6], a prvu nagradu osvojio je 1910. sa zbirkom „Žalbe lošeg deteta“.[7] Od 1904. se bavio i novinarstvom. U početku je pisao za Subotičke listove, a kasnije je radio kao saradnik „Peštanskog Dnevnika“ (mađ. Budapesti Napló) (1906[5]).[6]
U periodu od 1908. do 1910. putovao je po Evropi.[5] U proleće 1909. je posetio Beograd. Svoje utiske o egzotičnoj slici tadašnjeg glavnog grada: ulicama, narodu, kafanama, odbornicima u skupštini, Narodnom muzeju, Univerzitetskoj biblioteci Licej, objavio je u obliku dva kratka putopisa („Beogradski dnevnik“ i „Srpski mozaik“) u časopisu „Élet“ (Život). Kasnije ih je objedinio i objavio u knjizi pod nazivom „Mastilo“.[2]
Ipak, za njega je rodni kraj bio najveća inspiracija. Mnogi njegovi romani, od kojih najpoznatiji „Ševa“ (1924), „Zlatni zmaj“ (1926) i deo pripovedaka iz „Kornel Večernji“[8] vode poreklo iz njegovih Subotičkih dana[6], što je i sam napominjao:
Onaj ko ovde odraste, tom su oči šire nego onima koji životno krštenje dožive u jednoj mudro uređenoj prestonici. Mene su tajanstvenost koja se skriva u mađarskoj provinciji i mistika koja se skriva u čoveku iz palanke nagnale na pisanje i samo se u toj meri osećam piscem u kojoj sam dobio snagu od sile koja deluje u provinciji.
– Deže Kostolanji[2]
Od ranih godina patio je od otežanog disanja, najverovatnije astme. Ove probleme od kojih je patio, na simboličan način opisao je između ostalog u članku o Subotici, Bačkoj bulci: „Prašina nizijska“ u časopisu „Élet“[6]:
Onima koji znaju i vole da pišu, posvećujem ovaj naslov, i molim da za njega napišu roman. Prašina nizijska, prašina Bačke je ta, o kojoj ja još ništa čuo nisam. Mada čoveku treba samo dve nedelje da se kvasi u soli ove atmosfere Bačke pa da otkrije ovaj čudan element, ove čestice sivila, koje noću lupaju po mreži na prozoru, koje grlo suše, pluća razaraju, razboljevaju i zavode. Ova prašina ničemu nalik nije. Ova prašina ima neku svoju strukturu, posebnu hemiju, štaviše, svoju filozofiju.
– Daže Kostolanji, 18. septembar 1910[6]
Svest o bolesti i prolaznosti života odrazili su se i na njegov knjiženi stil, koji su mnogi kritičari okarakterisali kao secesijski kult smrti.[6] I ako se okušao u raznim žanrovima, po nekim kritičarima, on je pre svega bio pesnik, jer se čak i u proznom radu oseća poezija.[2] S druge strane, neki Kostolanjijevi eseji i polemike o prevođenju aktuelni su još i danas.[8]
Prvi znaci teške bolesti: raka grla[9], pojavili u se 1933. U narednom periodu operisan je nekoliko puta, da bi 1936.[5] umro u 51. godini života,[7] u predgrađu Budimpešte.
U Subotici, njegovo ime nose pozorište[10] alternativnog pristupa i gimnazija za talentovane učenike.[11], a u parku u ulici Petefi Šandor, nalazi se bista, autora Almaši Gobora, podignuta 1985. godine.[12] Svake godine održavaju se Dani Dežea Kostolanjija.[13]
- ↑ 1,0 1,1 Odlomci iz romana „Ena Edeš“ i „Ševa“, format PDF, Laguna, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 Deže Kostolanji (1885—1936), katalog izložbe, Ivana Grujić, Petar Hajnerman, Silvija Čember, Biblioteka Matice srpske, Novi Sad (2010)
- ↑ La enciclopedia, tomo 11, El País, Salvat Editiores (2003) ISBN 84-345-7475-6
- ↑ Dnevnik: Slatko-gorke srednjoevropske priče, R. Lotina, 1. 9. 2011. Arhivirano 2023-05-29 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 Kosztolanyi.netlap: Kosztolányi Dezső, Pristupljeno 12. 10. 2012. Arhivirano 2017-05-30 na Wayback Machine-u(hu)
- ↑ 6,0 6,1 6,2 6,3 6,4 6,5 6,6 Diurnaarius: Kostolanji je u Subotici patio od astme, Dózsai József, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ 7,0 7,1 Grad Subotica: Dani Deže Kostolanjija, 26. 3. 2012., Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ 8,0 8,1 „Mostovi br. 147: Prevodilac kao kleptoman, Marko Čudić, (2010), str. 148-152”. Arhivirano iz originala na datum 2011-09-19. Pristupljeno 2015-06-12.
- ↑ Astromagicraven: Rak grla Arhivirano 2009-10-28 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ Pozorište „Deže Kostolanji“ Arhivirano 2013-09-19 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ Gimnazija za talentovane učenike „Deže Kostolanji“ Arhivirano 2012-10-11 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ Skulptura Srbije: Deže Kostolanji Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 10. 2012.
- ↑ Gradska biblioteka Subotica: Dani Dežea Kostolanjija, 26. 3. 2012., Pristupljeno 12. 10. 2012.