Jules Cazaban
Deși acest articol conține o listă de referințe bibliografice, sursele sale rămân neclare deoarece îi lipsesc notele de subsol. Puteți ajuta introducând citări mai precise ale surselor. |
Jules Cazaban | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | ![]() Fălticeni, Suceava, România ![]() |
Decedat | (60 de ani) ![]() București, România ![]() |
Înmormântat | Cimitirul Bellu ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | actor ![]() |
Limbi vorbite | limba română ![]() |
Activitate | |
Alma mater | Universitatea de Arte „George Enescu” din Iași |
Modifică date / text ![]() |
Jules Cazaban (n. , Fălticeni, Suceava, România – d. , București, România) a fost un actor român de teatru și film.
Biografie
[modificare | modificare sursă]A fost fiul inginerului francez Ludovic Cazaban și al austriecei Aneta Checais. Jules Cazaban a fost fratele scriitorului Theodor Cazaban.
A urmat gimnaziul și liceul la Fălticeni. Pasionat de muzică, a fost violoncelistul orchestrei Liceului „Nicu Gane” din Fălticeni, condusă de prof. Aurel Mihăilescu. Vocația lui principală a fost, însă, cea actoricească. A început prin a juca în piesele puse în scenă la Liceul „Nicu Gane”. În 1924 s-a înscris la Conservatorul de artă dramatică din Iași. A debutat pe scena Teatrului Național din Iași, în piesa Cafeneaua cea mică de Tristan Bernard și a jucat, la Teatrul Național din Cernăuți, în Azilul de noapte de Maxim Gorki (rolul Alioșa), Volpone de Ben Jonson, Poveste de iarnă de William Shakespeare, Învierea după Lev Tolstoi, Crimă și pedeapsă după Fiodor Dostoievski, Viforul de Barbu Ștefănescu Delavrancea, Răzvan și Vidra de Bogdan Petriceicu Hasdeu, în regia lui Victor Ion Popa.
În 1929 s-a mutat la București, unde a colaborat cu mai multe trupe teatrale independente, printre care compania Maria Ventura, teatrul Bulandra-Maximilian-Storin și trupele îndrumate de Sică Alexandrescu. În 1941 a fost angajat la Teatrul Nostru, condus de Dina Cocea. După 1944 a jucat la Teatrul Municipal din București, condus de Lucia Sturdza-Bulandra (la 18 septembrie 1947 a devenit chiar director adjunct al teatrului). A avut interpretări de mare succes în: Cum vă place (în rolul bufonului Touchstone) și A douăsprezecea noapte (Malvoglio) de Shakespeare, Vizita bătrânei doamne de Dürrenmatt (rolul Alfred al III-lea), Moartea unui comis voiajor de Arthur Miller (Willy Loman), Mamouret de J. Sarment, Nu se știe niciodată de G. B. Shaw (chelnerul William), Baia de Maiakovski (Teribilov), Take, Ianke și Cadâr de V. I. Popa (Ianke).
A avut o bogată activitate în cinematografie, radio și televiziune și a fost profesor la Institutul de a Artă Teatrală și Cinematografică „I. L. Caragiale” din București. A primit distincția de Artist al poporului și a fost laureat al Premiului de Stat. În ultima parte a vieții a dorit să-și revadă fratele mai mic, Theodor, scriitorul, aflat în exil la Paris. Autoritățile comuniste au acceptat să-i acorde pașaportul numai cu condiția de a nu se vedea la Paris cu nici un exilat român. În aceste condiții, Jules Cazaban a renunțat la pașaport și la călătorie.
Căsătorit cu actrița Irina Nădejde, fiica jurnalistului și cronicarului dramatic Iosif Nădejde, a avut un fiu, compozitorul si muzicologul Costin Cazaban. A fost distins cu titlul de laureat al Premiului de Stat și Artist Emerit (înainte de 1955)[1] și apoi cu titlul de Artist al poporului (între 1958 și 1960).
A decedat în 1963 și a fost înmormântat în Cimitirul Bellu.[2]
Pe 15 mai 2017, asociația Memorie și Speranță l-a comemorat pe Jules Cazaban în Sala Media a Teatrului Național București.
Filmografie
[modificare | modificare sursă]- Bulevardul Fluieră vântu (1950)
- Viața învinge (1951)
- Brigada lui Ionuț (1954)
- Bijuterii de familie (1958)
- Telegrame (1960)
- Băieții noștri (1960)
- Furtuna (1960)
- Darclée (1960)
- Setea (1961)
- Celebrul 702 (1962)
- Vacanță la mare (1963)
- Corigența domnului profesor (1968)
Galerie
[modificare | modificare sursă]-
Actorul Jules Cazaban în tinerețe
-
Actorul Jules Cazaban în rolul profesorului din Passacaglia de Titus Popovici (1961)
Note
[modificare | modificare sursă]Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Filip-Lucian Iorga, Cazabanii - o cronică de familie
Legături externe
[modificare | modificare sursă]Articole biografice
- Vă mai amintiți de: Jules Cazaban, 31 august 2010, Eliza Zdru, Adevărul