Naționalismul grec
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/Flag_of_Greece.svg/200px-Flag_of_Greece.svg.png)
Naționalismul grec (sau naționalismul elen) se referă la naționalismul poporului grec privind supremația istorică și culturală a Greciei.[1] Ca ideologie, naționalismul grec s-a format și a evoluat în perioada premodernă.[2][3][4] El a stat la baza unei mișcări politice importante la începutul secolului al XVIII-lea, care a culminat cu Războiul de Independență al Greciei (1821-1829) împotriva Imperiului Otoman.[1] A devenit apoi o mișcare politică puternică în Grecia, cu scurt timp înainte de Primul Război Mondial și în timpul războiului, sub conducerea politicianului naționalist Eleftherios Venizelos, care a încercat să pună în practică conceptul de Megali Idea și a reușit să extindă teritoriul Greciei în Războaiele Balcanice și după Primul Război Mondial, anexând pentru o scurtă perioadă regiunea Izmir înainte ca aceasta să fie recucerită de Turcia.[1] Astăzi naționalismul grec rămâne important în disputa greco-turcă cu privire la insula Cipru.[1]
Istoric
[modificare | modificare sursă]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Greek-Persian_duel.jpg/220px-Greek-Persian_duel.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Theodoros_Vryzakis%2C_Grateful_Hellas_%281858%29.jpg/207px-Theodoros_Vryzakis%2C_Grateful_Hellas_%281858%29.jpg)
Formarea orașelor-state grecești a reprezentat un element esențial în formarea și conștientizarea naționalismului grec.[2] În timpul Războaielor Greco-Persane din secolul al V-lea î.Hr., naționalismul grec a fost stabilit în mod oficial, deși mai degrabă ca o ideologie decât ca o mișcare politică din moment ce unele state grecești erau încă aliate cu Imperiul Persan.[3] Aristotel și Hipocrate au realizat o abordare teoretică a superiorității triburilor grecești.[5]
Atunci când Imperiul Bizantin a fost condus de dinastia Paleologilor (1261-1453) patriotismul grec a reapărut, însoțit de un interes crescut pentru Grecia Antică.[4] Unele personalități proeminente ale vremii au propus, de asemenea, schimbarea titlului imperial din „basileus și autocrat al romanilor” în „împărat al grecilor”.[4] Acest entuziasm pentru trecutul glorios a constituit un element coagulant al mișcării politice care a dus la crearea statului grec modern, în 1830, după patru secole de stăpânire imperială otomană.[4]
Mișcările populare care au promovat ideea unei enosis (încorporarea teritoriilor grecești disparate într-un mare stat grec) au condus la alipirea Cretei (1908), a Insulelor Ionice (1864) și a Arhipelagului Dodecanez (1947). Apelurile la realizarea unei enosis a fost, de asemenea, o caracteristică a politicii cipriote în timpul dominației britanice. În timpul perioadei interbelice unii politicieni naționaliști greci au luat în considerare asimilarea comunităților creștin-ortodoxe de albanezi, aromâni și bulgari în cadrul națiunii grecești.[6] Iredentismul grec, „Megali Idea”, a suferit un regres după Războiul Greco-Turc (1919-1922) și genocidul grec din Anatolia. De atunci, relațiile greco-turce au fost caracterizate prin tensiuni între poporul grec și poporul turc, care au culminat cu invazia turcă în Cipru (1974).
Naționalismul a jucat un rol semnificativ în politica greacă în cursul primului secol și jumătate de existență independentă a statului grec. Pe scena politică a Greciei au existat mai multe partide naționaliste, printre care:
- Partidul Naționalist (1865-1913) (defunct)
- Partidul Liber Cugetătorilor (1922-1936) (defunct)
- Adunarea Elenă (1951-1955) (defunct)
- Partidul 4 August (1965-1977) (defunct)
- Forța Națională (1977-1981) (defunct)
- Partidul Elenismului (1981-2004) (defunct)
- Uniunea Politică Națională (1984-1996) (defunct)
- Frontul Elen (1994-2005) (defunct)
- Prima Linie (1999-2000) (defunct)
- Alianța Patriotică (2004-2007) (defunct)
- Adunarea Populară Ortodoxă (2000–) (activ)
- Societatea – Partidul Politic al urmașilor lui Kapodistrias (2008–) (activ)
- Speranța Națională (2010–) (activ)
- Frontul Național (2012–) (activ)
- Zorii Aurii (1980–) (parlamentar)
- Grecii Independenți (2012–) (parlamentar)
- Frontul Popular Unit (2011–) (activ)
- Asociația pentru Unitate Națională (2011–) (activ)
- Unitatea Națională (2016–) (activ)
- Noua Dreapta (2016–) (activ)
Galerie
[modificare | modificare sursă]-
Steagul tradițional folosit din 1769 până la Războiul de Independență al Greciei.
-
Steagul mișcării Filiki Eteria.
-
Alexandros Koumoundouros, fondatorul Partidului Naționalist din Grecia
-
Pavlos Melas a fost ucis în timpul Conflictului din Macedonia.
-
Lorentzos Mavilis a fost ucis în timpul Primului Război Balcanic.
-
Afiș celebrând „Noua Grecie” după Războaiele Balcanice.
-
Harta „Greciei Mari” după Tratatul de la Sèvres, cu portretul lui Eleftherios Venizelos, atunci când Megali Idea părea să se realizeze.
-
Membrii Organizației Naționale a Tineretului Grec (EON) salută în prezența lui Ioannis Metaxas în timpul Regimului de la 4 August.
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ a b c d Motyl 2001, "Greek Nationalism", pp. 201–203. .
- ^ a b Burckhardt 1999, p. 168: "The establishment of these Panhellenic sites, which yet remained exclusively Hellenic, was a very important element in the growth and self-consciousness of Hellenic nationalism; it was uniquely decisive in breaking down enmity between tribes, and remained the most powerful obstacle to fragmentation into mutually hostile poleis.".
- ^ a b Wilson 2006, "Persian Wars", pp. 555–556. .
- ^ a b c d Vasiliev 1952, p. 582. .
- ^ Hope 2007, p. 177: "Hippocrates and Aristotle both theorized the geography was responsible for the differences between peoples. Not surprisingly, both writers theorized their own Greek tribes as superior to all other human collectives.".
- ^ Çaǧaptay 2006, p. 161. .
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Burckhardt, Jacob () [1872]. The Greeks and Greek Civilization. New York: St. Martin's Press. ISBN 978-0-312-24447-7.
- Çaǧaptay, Soner (). Islam, Secularism, and Nationalism in Modern Turkey: Who is a Turk?. London and New York: Routledge (Taylor & Francis Group). ISBN 978-0-415-38458-2.
- Hope, Laura Leigh Bevis (). Staging the Nation/Confronting Nationalism: Theatre and Performance by Contemporary Irish and German Women. Davis, CA: University of California, Davis.
- Motyl, Alexander J. (). Encyclopedia of Nationalism, Volume II. London and San Diego: Academic Press. ISBN 978-0-08-054524-0.
- Vasiliev, Aleksandr Aleksandrovich (). History of the Byzantine Empire, 324–1453, Volume II. Madison, WI: University of Wisconsin Press. ISBN 978-0-299-80926-3.
- Wilson, Nigel (). Encyclopedia of Ancient Greece. New York, NY: Routledge (Taylor & Francis Group). ISBN 978-1-136-78799-7.
Lectură suplimentară
[modificare | modificare sursă]- Moles, Ian N. (). „Nationalism and Byzantine Greece”. Greek, Roman and Byzantine Studies. 10 (1): 95–107.