Felvidék
Felvidék | |
Ország | ![]() |
Központ | Pozsony |
Főbb települések | Pozsony, Kassa |
Népesség | |
Népesség | ismeretlen |
Nemzetiségek | Szlovák, Magyar, Német, Ruszin |
Nyelv | Magyar |
Földrajzi adatok | |
Terület | 49 036 km² |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Felvidék témájú médiaállományokat. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/16/Merian_-_View_of_Pozsony.jpg/300px-Merian_-_View_of_Pozsony.jpg)
A Felvidék történelmi eredetű tájnév, amelynek a múltban többféle jelentése is volt. Ma Szlovákia területének szinonimájaként használatos – egyrészt a szlovákiai magyarok („felvidéki magyarok”) vonatkozásában, másrészt az 1918 előtti magyar történelem kapcsán, amikor a mai Szlovákia területe a Magyar Királyság szerves részét képezte. A Felvidék elnevezés azonban tágabb értelemben ennél kevésbé lehatárolható, a történelem egyes időszakaiban a Magyar Királyság más és más kiterjedésű területeit értették ezalatt.
A név egykori és mai használata
[szerkesztés]A Felvidék nevet a régebbi korokban a maitól eltérő jelentésben használták. Eszerint három korábbi korszak különböztethető meg, a 19. század előtti, a 19. századi és a 20. századi értelmezés.
A 19. század előtt Felvidék alatt csak a Magyar Királyság szláv (szlovák és ruszin) lakosságú északi vidékeit, az úgynevezett „tótsági vidékeket” értették.[forrás?] Más országokhoz hasonlóan a hegyvidéket, elsősorban mai Szlovákia és Kárpátalja területén (vö. Bereg vármegye Felvidéki járás) jelölte.
19. századi értelmezés
[szerkesztés]Földrajzi jelentés:
A 19. században a Felvidék fogalmát kiterjesztették Magyarország egész északi hegyvidéki területére, amit korábban a Felső-Magyarország vagy Felföld elnevezéssel jelöltek. Ez a régió a mai Szlovákia területéből a Kisalföld folytatását kivéve a hegyvidéki területeket foglalta magában. Kelet felé ugyanakkor a mai Magyarország északi területei, a Dunakanyartól északra és a teljes Északi- középhegység vidéke, valamint Kárpátalja hegyvidéki része is hozzá tartoztak, sőt még Máramaros területét is beleértették.[1][2]
A 19. század végén kiadott nagy leíró munka, Az Osztrák–Magyar Monarchia írásban és képben a következő 21 vármegyét sorolta a Felvidékhez, ami már konkrétabb lehatárolást ad a megnevezésnek.
- Pozsony vármegye, székhelye Pozsony
- Nyitra vármegye, székhelye Nyitra
- Bars vármegye, székhelye Aranyosmarót
- Hont vármegye, székhelye Ipolyság
- Nógrád vármegye, székhelye Balassagyarmat
- Borsod vármegye, székhelye Miskolc
- Zemplén vármegye, székhelye Sátoraljaújhely
- Abaúj-Torna vármegye, székhelye Kassa
- Sáros vármegye, székhelye Eperjes
- Gömör és Kishont vármegye, székhelye Rimaszombat
- Szepes vármegye, székhelye Lőcse
- Zólyom vármegye, székhelye Besztercebánya
- Liptó vármegye, székhelye Liptószentmiklós
- Árva vármegye, székhelye Alsókubin
- Turóc vármegye, székhelye Turócszentmárton
- Trencsén vármegye, székhelye Trencsén
Északkeleti vármegyék:
- Szabolcs vármegye, székhelye Nyíregyháza
- Bereg vármegye, székhelye Beregszász
- Ung vármegye, székhelye Ungvár
- Ugocsa vármegye, székhelye Nagyszőlős
- Máramaros vármegye, székhelye Máramarossziget
Politikai jelentés:
A dualizmus korában a Felvidék kifejezést a földrajzi jelentése mellett egyre inkább politikai értelemben is használták, a többségében vagy jelentős részben szlováklakta 16 vármegyét értve alatta. (Trencsén, Árva, Turóc, Liptó, Zólyom, Szepes, Sáros, Pozsony, Nyitra, Hont, Bars, Nógrád, Gömör, Abaúj-Torna, Zemplén és Borsod vármegyék – de nem sorolták ide Szabolcs, Bereg, Ung, Ugocsa, Máramaros megyéket.) A miniszterelnök és a kormányzat felvidéki körrendeleteinek is ez a 16 vármegye volt a címzettje.[3]
20. századi értelmezés
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Hungarians_in_Slovakia_2.jpg/250px-Hungarians_in_Slovakia_2.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/0d/Hungarians_in_Slovakia.jpg)
Az 1920-as trianoni békeszerződés után a volt Magyar Királyságtól Csehszlovákiához került területek egészét kezdték politikai értelemben Felvidéknek nevezni, tehát a mai Szlovákia teljes területét és Kárpátalját („Kelet-Felvidék”). A Felvidék Magyarországon maradt részeit (az Északi- középhegység területeit és vármegyéiket) ezzel párhuzamosan az újjáéledt Felső-Magyarország névvel is illették. A II. világháború előtt a Csehszlovákiától Magyarországhoz visszacsatolt országrészt (Dél-Szlovákia és Kárpátalja) „az anyaországhoz visszatért felvidéki területnek” nevezték.[4]
Ezzel párhuzamosan a földrajzi szóhasználatban megszületett az „Északnyugati Felvidék”, „Északkeleti Felvidék” és „Délkeleti Felvidék” fogalma is: az első a mai Szlovákia hegyvidéki területét, a második nagyjából a mai Kárpátalja hegyvidéki területét és a mai romániai Máramarost jelentette, az utóbbi pedig egyszerűen a történelmi Erdély szinonimája volt.[5]
A trianoni békediktátum után sokan elhagyták Felvidéket; gróf Esterházy János (1901–1957) Csehszlovákia legjelentősebb magyar mártír politikusa volt, aki maradt az újonnan létrehozott államban. Esterházy János gróf élete valamint állásfoglalásai a szlovák-magyar viszonyban máig viták tárgya, mivel szimbólummá vált.[6] Az 1920-as évek közepén kezdte közéleti pályafutását, a magyarok visszaszorítását is magában foglaló "csehszlovákizmus" ellenzőjeként lépve fel. 1931-ben Esterházy a Csehszlovák Köztársasági Magyar Népszövetségi Liga vezetője lett, ez a Népszövetség (az Egyesült Nemzetek előde) keretében működött. Egy év múlva, 1932. december 11-én az Országos Keresztény Szocialista Párt elnöke lett. Az 1935-ös választásokon Kassán bekerült a csehszlovák parlamentbe. Önrendelkezési jogot, nemzeti, vallási és kulturális téren a fejlődés biztosítását, Szlovákia és Kárpátalja számára autonómiát követelt.
Jelentős felvidéki magyar politikus Turchányi Imre országgyűlési képviselő volt. 1919-ben részt vett az Országos Keresztényszocialista Párt csallóközi és mátyusföldi megszervezésében, melynek érsekújvári körzetének elnöke lett. A tartományi, majd a nemzetgyűlési választásokon képviselő jelölt volt. 1935–1938 között a prágai szenátusban az Egyesült Magyar Párt szenátora, annak külügyi bizottságában egyetlen magyarként föltárta és bírálta a csehek magyarellenes törekvéseit. 1938-ban a prágai szenátusban előterjesztett nyilatkozatában a magyarok, németek és szlovákok egységesen fordultak szembe a csehszlovák központosító politikával.
Trianoni békeszerződés aláírása után, dr. persai Persay Ferenc (1854–1937), Bars vármegye utolsó magyar alispánja, az irredentista Honvédelmi Párt korelnöke, igen aktív szerepet töltött az irredentista világon. A megszállt vármegyék követei Pest vármegye székházának közgyűlési termében ülést tartottak, és ekkor dr. Persay Ferenc, Bars megye alispánja elnöki megnyitójában azt jelentette ki, hogy "él a magyar, áll Buda még. Az a szerződés, amelyet ma Párisban aláírnak, nem hozza a magyar békét. A hivatalos magyar kormány aláírhatja ugyan, de Magyarország népe békeszerződésnek elismerni nem fogja soha."[7] 1920. májusában a Területvédő Liga küldöttsége dr. Persay Ferenc barsi alispán vezetésével tisztelgetett nagybányai Horthy Miklós kormányzónál, és a tárgyalásokat vezette.[8] Ennek a Ligának az egyik alapító tagja is volt. Másrészt, Persay Ferenc a megszállott törvényhatóságok követgyűlésének az elnöke is volt.
A henckói születésű dr. Lux Gyula (1884–1957), nyelvész, tanügyi főtanácsos, a felvidéki dobsinai és dél-szepesi német kultúra jeles kutatója volt. Az 1920-as évek során, dr. Lux Gyula és vitéz Gömöry Árpád (1883–1943), tábornok, a Vaskorona-rend lovagja, a "Dobsinai Társaskör" két vezetője volt és egyben a két legaktívabb tagja is. A Trianoni békeszerződést követően a felvidéki Dobsina el lett szakítva a Magyar Királyságtól, település ahonnan mindkettőnek a családja származott; igen komoly vállalkozásba nagy erőt fektettek be, különböző kulturális, nyelvészeti, katonai történelmi tanulmányokkal Dobsináról, amelyekkel igyekezték a település múltját megőrizni. 1927-ben a "600 éves Dobsina Jubileumi Emlékkönyve" nevezetű munkát adtak ki a szintén dobsinai származású dr. Szlávik Mátyás segítségével, és Gömöry Árpád szerkesztői munkásságával.[9] Gömöry Árpád, nem csak szellemi munkatársa volt Lux Gyulának de bensőséges barátságot is ápolt vele; a katonatiszt pedig távoli rokona volt Lux Gyula feleségének, a dobsinai származású Gömöry Irénnek. A kötetben Lux Kálmán neves építész "Dobsina legrégibb építőművészeti emléke" című tanulmánya is jelent meg; Lux Kálmán pedig távoli rokona volt Lux Gyula nyelvésznek.
A szocializmus idején a „Felvidék” kifejezést a médiában és a szakirodalomban nem használták.
Mai értelmezés
[szerkesztés]Ma a „Felvidék” jelentése már csak Szlovákia területére korlátozódik. A területet magyar történelmi-földrajzi és kulturális vonatkozásban ezzel a névvel szokás jelölni, tehát egyrészt az 1918 előtti magyar történelem kapcsán, másrészt a szlovákiai magyarok („felvidéki magyarok”) vonatkozásában. Így a Felvidék és a Szlovákia szinonimáknak tekinthetők, és a témától függ, hogy melyiket használjuk. Újabban viszont a szlovákiai magyarok „Felvidék” alatt eleve a szlovákiai magyar nyelvterületet értik.[10]
Szócikkünk további részében a ma Magyarországon használatos jelentést követjük.
Jelképrendszer
[szerkesztés]Felvidék a történelem során soha nem képzett önálló közigazgatási egységet, ezért nem alakult ki saját jelképrendszere. A rendszerváltást követő időszakban több civil próbálkozás is történt saját zászló megalkotására, ám mindegyik marginális maradt.[11] 2015-ben A Magyar Megmaradásért Polgári Társulás és a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom bemutatta az általuk megalkotott „felvidéki zászlót", amelyet a korábbi próbálkozásokkal ellentétben már szélesebb társadalmi körben népszerűsítenek. Ez a zászló ötvözi Thököly Imre és II. Rákóczi Ferenc lobogóit.[12]
Történelem
[szerkesztés]Híres felvidéki magyarok
[szerkesztés]Az alábbi híres közéleti személyek és művészek az 1918 előtti Felvidéken születtek vagy éltek. Az ezt követően Csehszlovákia, illetve Szlovákia területén született vagy élt magyarokról lásd: Szlovákiai magyarok listája
- Andrássy Gyula (Oláhpatak) politikus
- Balassi Bálint (Zólyom) költő
- Batthyány Lajos (Pozsony) mártír miniszterelnök
- Bercsényi Miklós (Temetvény) politikus, hadvezér
- Blaha Lujza (Rimaszombat) operaénekes
- Csontváry Kosztka Tivadar (Kisszeben) festőművész
- Dobó István (Dobóruszka) az egri várvédő, erdélyi vajda
- Dohnányi Ernő (Pozsony) zeneszerző
- Feketeházy János (Vágsellye) hídépítő mérnök, a Szabadság híd tervezője
- Jókai Mór (Komárom) író
- Kassák Lajos (Érsekújvár) költő, képzőművész
- Klapka György (Komárom), honvédtábornok, helyettes hadügyminiszter
- Madách Imre (Alsósztregova) drámaíró
- Márai Sándor (Kassa) író
- Mikszáth Kálmán (Szklabonya) író
- Pázmány Péter (Nagyszombat, Vágsellye) esztergomi érsek, bíboros, a magyarországi ellenreformáció vezető alakja, író
- II. Rákóczi Ferenc (Borsi) erdélyi fejedelem, hadvezér
- Reviczky Gyula (Vitfalva) költő
- Sajó Sándor (Ipolyság) költő, tanár, drámaíró, az MTA levelező tagja.
- Tompa Mihály (Rimaszombat) költő
- Vak Bottyán (Vágsellye) kuruc generális
Kapcsolódó szócikkek
[szerkesztés]- Felvidék fazekasközpontjai
- Szlovákia magyar emlékei, látnivalói
- A Felvidékről kitelepítettek emléknapja
- Reuss család (felvidéki)
- Schulek család (felvidéki)
- Terray család (felvidéki)
Irodalom
[szerkesztés]- Hóman Bálint 1938: Felvidéki testvéreink visszatéréséhez. Századok LXXII/ 9-10, 409-419.
- Felvidéki album 1939 Uj Magyarság.
- Borsody István (szerk.): Magyarok Csehszlovákiában 1918-1938.
- Ludwig Emil 2000: Felvidéki műemlékkalauz.
- Méry Margit: Szlovákiai magyar parasztviseletek, 2002, Pozsony, ISBN 80-89079-03-2
- Nagy Zoltán 2004: A Felvidék fürdőinek lexikona.
- Szobiné Kerekes Eszter: Felvidéki népviseletek babákon, AB-ART Kiadó , 2006, ISBN 80-8087-012-8
- Kiss László: Az orvostudomány felvidéki történetéből, Magyar Tudománytörténeti Intézet, Piliscsaba, 2010 , ISBN 978-963-9276-78-9, sajtó alá rendezte Gazda István
- Popély Gyula 2010: Felvidék 1914-1920.
- Felvidék száz csodája.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Az Osztrák–Magyar Monarchia írásban és képben (Magyarország V. Felső-Magyarország) Budapest, 1898; Vö. Bártfay László 1826: Királyi fény és kegyelmesség. In: Aurora - Hazai Almanach, 229; Csató Pál 1834: Egy nap Szliácson. In: Aurora - Hazai Almanach, 192.
- ↑ A Felvidék - Felföld - Felső-Magyarország kifejezések használatáról lásd:
- Magyar néprajzi lexikon II. (F–Ka). Főszerk. Ortutay Gyula. Budapest: Akadémiai. 1979. 137–138. o. ISBN 963-05-1287-4
- A (cseh)szlovákiai magyarok lexikona 1918-tól napjainkig
- Käfer István a magyar–szlovák konfliktusokról, a politika receptjeiről és a Szent István-i ország hungarusairól Archiválva 2011. augusztus 7-i dátummal a Wayback Machine-ben
- ↑ A (cseh)szlovákiai magyarok lexikona 1918-tól napjainkig
- ↑ Popély Gyula: A felvidéki sorsforduló (PDF)
- ↑ Ezt a használatot lásd pl.: Olvasó- és tankönyv a népiskolák 5-6. osztályai számára, Budapest, 1942, lásd még: http://www.hhrf.org/magyarkisebbseg/9803/m980313.htm Archiválva 2008. szeptember 5-i dátummal a Wayback Machine-ben
- ↑ Vö. Új Szó 2012. november 28., 24.
- ↑ Trianoni időutazás: percről percre az 1920-as aláírás eseményei
- ↑ ESZTERGOM XXV. évfolyam 19201920-05-15 / 111. szám
- ↑ Harangszó, 19271927-02-13 / 7. szám
- ↑ Liszka József: Felvidék. In A (cseh)szlovákiai magyarok lexikona: Csehszlovákia megalakulásától napjainkig. Főszerk. Urbán Zsolt. Pozsony: Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá. 2014. ISBN 978-80-10-00399-0
- ↑ Archivált másolat. [2015. április 14-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. április 29.)
- ↑ http://alfahir.hu/zaszlot_bontottak_felvideken