Vítězslav Novák
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/V%C3%ADt%C4%9Bzslav_Nov%C3%A1k_N%C3%A1rodn%C3%AD_album_1899.jpg/250px-V%C3%ADt%C4%9Bzslav_Nov%C3%A1k_N%C3%A1rodn%C3%AD_album_1899.jpg)
Vítězslav Augustín Rudolf Novák (5. joulukuuta 1870 Kamenice nad Lípou – 18. heinäkuuta 1949 Skuteč) oli tšekkiläinen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän opiskeli musiikkia Prahan konservatoriossa, jossa hän itse toimi opettajana vuosina 1909–1920. Novákin musiikki oli tyyliltään myöhäisromanttista. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä oopperaa, kamarimusiikkia, kantaatti ja useita sävelrunoelmia. Novákia pidetään Josef Sukin ohella menestyneimpänä Antonín Dvořákin sävellysoppilaista[1].
Novák varttui Jindřichův Hradecissa ja lähti sitten opiskelemaan pianonsoittoa ja säveltämistä Prahan konservatorioon. Uransa alkuvaiheessa hän sai sävellyksiinsä innoitusta Määrin ja Slovakian kansanperinteestä ja luonnosta, esimerkkinä Sonata Eroica pianolle, op. 24 (1900) ja Slovakialainen sarja pienelle orkesterille op. 32 (1903). Hänen tuotteliaimpia vuosiaan olivat 1900-luvun kaksi ensimmäistä vuosikymmentä.[1]
Novákin ensimmäinen ooppera oli koominen Zvíkovský rarášek (1914), joka perustuu Ladislav Stroupežnický romaaniin. Toinen ooppera Karlštejn (1915-1916, libretto Otokar Fischer) perustui Jaroslav Vrchlickýn komediaan. Hänen kaksi muuta oopperaansa, Lucerna ja Dědův odkaz eivät ole saaneet mainittavaa menestystä.[1]
Novákin suurisuuntainen ”syyssinfonia” Podzimní symfonie (1931–1934) vaatii ison sinfoniaorkesterin lisäksi mies- ja naiskuoron. Toisen maailmansodan aikoihin syntyivät muun muassa orkesterisarja Jihočeská suita op. 64 ja sodan kärsimyksiä kuvaava sävelruno De profundis. Novákin tunnettuihin sävellyksiin kuuluvat myös urkusooloteos Svatováclavský triptych op. 70, jonka hän myöhemmin sovitti uruille ja orkesterille, sekä kaksi balettia, Signorina Gioventù ja Nikotina. Hän sävelsi myös kuoroteoksia ja yksinlauluja.[1]
Novák nimitettiin 1909 Prahan konservatorion sävellyksen professoriksi. Hänen oppilaitaan olivat Eugen Suchoň, Ján Cikker, Ladislav Vycpálek, Alois Hába, Václav Trojan, Jaroslav Krombholc, Václav Štěpán, Ilja Hurník ja Vítězslava Kaprálová.[1]
Vuonna 1945 Novák ja Josef Bohuslav Foerster olivat ensimmäiset Tšekkoslovakian kansantaiteilijoiksi nimetyt.[1]
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vítězslav Novák Wikimedia Commonsissa
|